Staré ženy Dělnice

František Halas

OBSAH

STARÉ ŽENY . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 6

DĚLNICE . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 17

STARÉ ŽENY

Lince a Antonínu Procházkovým

smutná odpoledne nedělní smutná starými paními

které se belhají k oknům starou cestou vyšlapanou v koberci starou cestou

mezi stolem a lůžkem

mezi zrcadlem a fotografiemi mezi židlí a falešnou palmou opřeny potom o rám okenní dívají se dolů do ulic odtud ta bezútěšnost

odpolední nedělních

oči starých žen

vyplakané a plaché

tesklivé a mírné

vy oči obrácené k zániku oříšky bez jádra

misky bez obětin

předsíňky mrákot

úryvky dávné hudby

studánky zasypané

oblohy zatažené

noci bez dnění

dvířka zapadlá

křtitelničky vyschlé

vody bez zrcadlení

– 7 –

vy oči starých žen vám svět nic není

vám krása nic není

vám ošklivost nic není vy oči starých žen

hodin nesledující

za míjením dnů se neotáčející vy oči starých žen

– 8 –

staré paní kulhají ke smrti a těch několik zastavení na známé vyšlapané cestě to je jen smítka na výšivce to je jen skrčený roh povlaku to je jen spadlý drobínek nic jiného ta zastavení neznamenají ruce starých žen

žlutší jílu pod rakví

otevřené a prázdné

vy ruce sedřené a spotřebované plachetky styxu

blíženci modlitby

žezla porouchaná

hnízda křečí

třeslice opuštěnosti

záhonky žil

orodovnice oněmělé

praporky splihlé

pobočníci propuštění

marnotratnice zchudlé

těžítka bezesnosti

vy ruce starých žen

šustící listy

obracené nedočkavostí svítání obracené utrpením

– 9 –

obracené modlitbou vy ruce starých žen

tak zapomínající

na šíje mužů

na vlasy dětí

vy ruce starých žen

silné jen tak

aby udržely kapesník k setření slzy aby udržely obrázek v rakvi aby udržely kříž až zatlačeny budou oči vy ruce starých žen

– 10 –

staré paní v koutku svém shrbené a světem zapomenuté staré paní jimž děti odešly a zemřely staré paní nečekající na vrznutí dveří plačící jen ze slabosti očí vlasy starých žen

v copáncích stydlivých šedě vonící

vy vlasy starých žen

dýme řídký hlav dohořívajících přílbice proražené

popeli po slavnostech

třepení korouhví

stříbro netavitelné

rubáši přetažený

věno smrti

smutky hřebenů

krajkoví zteřelé

bílý stude smrtelnosti vy vlasy starých žen

nepraskající již při pohlazení nikdo v nich hlavu neskryje nikdo v jejich tání nesmočí své rty nikomu nejsou rouchem obnaženosti nikomu nejsou svodem žádosti vy vlasy starých žen

– 11 –

vítr je nezcuchá láska je nerozplete

jen hubený smyčec byl by z nich pro melodii pohřební

vy vlasy starých žen

– 12 –

staré paní plné tmy a odcházení ruce spadlé v klín dvé mrtvých věcí zkřížených v klíně v paláci života bývalém ó domove života domove rozpadlý krov kolen je zřícen jen siroba tam hnízdí mé staré ženy klímající pod světem klíny starých žen

jímko dětských nářků a slzí dusítka mužských vzlyků vy klíny starých žen

kolébky prázdné

pelíšky vychladlé

hrobky chvil milostných okouzlení odkouzlená

schrány žalných kostí

skrýšky zapomenutých pohybů stany vyvrácené

spáleniště vyvátá

útulky růžence

opuštěné zálohy budoucích vy klíny starých žen

ničí hlava je nezalehčí strasti kupmo navršeny tu leží slast v nic léty proměněná jen dlaň zániků sem símě sije vy klíny starých žen

– 13 –

břímě lásky neudržely by již umírající by vposled nevydechl tu a kojenec by se rozplakal neb kostlivec tam studí vy klíny starých žen

zdvojené štěstí nohou skoro nesvazující a slavná líheň života vychladla vy klíny starých žen

– 14 –

mrtvá odpoledne nedělní smutná tvářemi starých žen v nichž nic se již neobráží jenom skomírání jenom nemoc není vzpomínky není zasnění není toužení ani naděje jenom stáří jenom červ ještě spící vy tváře starých žen

s clonou minula tak těžce visící jen kůži odhrňte a je to smrt vy tváře starých žen

osiky bezlisté

monstrance nepozdvihované mozaiky strastí

delty slzí

masky pošinuté

pohřebiště úsměvů

heraldiko bez vysvětlení scvrklá jablka poznání plástve vybrané

zápisy pomíjejícnosti

vy tváře starých žen

stín dotyků dávných ztemnil je stín polibků ztracených zvětralá solí slz je končina odevzdání vy tváře starých žen

– 15 –

ty oči starých žen ty ruce starých žen

ty vlasy starých žen

ty klíny starých žen

ty tváře starých žen

ó smutná odpoledne nedělní na kříži starých žen

– 16 –

DĚLNICE

V ránech ještě spících vstáváte starostlivě

pak postavíte tiše na plotnu hrnec té věčné žbryndy Tomu nejmladšímu zavážete botky přičísnete malou

a podíváte se do hřebínku Máš úkol zeptáte se

a když vejde do kuchyně muž trošku opravdu jen trošínku se usmějete aby si zas moc nemyslel Vycházíte z domu

a v hlavě se vám honí

Zas má ten kluk podrážky pryč Všechno na těch fakanech jen hoří Co jen mám večer vařit Jestlipak ten můj dostane konečně práci Kdepak se ta holka včera toulala Už zase bude činže

Co to jen mají s tou válkou Taková je vaše samomluva a jen z tak mála myšlenek složena je velikost vašich životů Rázem rozestavujete se po městech na pranýře práce

– 18 –

textilačky umyvačky přihazovačky uhlířky šičky prodavačky služky i vy ostatní

ke kterým všecka moje slova přicházejí s kloboukem v ruce

a hluboce se uklánějí

Já to vím

Vaše historie začíná ve čtrnácti trošku lásky tancování a pak už jen děti soužení a nekonečná dřina

Ani se nenadáte

a přijde ta strašná chvíle kdy vás někdo udeří

tím hrozným slovem

Babo

Rozbije to srdce sehne hlavu a k vaší samomluvě

připlete se

Vždyť se za mnou taky otáčeli Milovala jsem

Milovali mě

Jak to jenom říkal o mých očích Jeden padl v sedmnáctém Rodila jsem

Potrácela

Plakala

Proklínala

Křičela

– 19 –

a za to všecko a za to všecko

ten chrchel

Babo Baba

Snad se mne zeptáte

vy na Cejlu potkávané

Odkudpak to on tak zná A tu vám řeknu

Taková jako vy jste

byla i moje maminka

Dřela v Kemce a u Löw-Beera na prvního května zpívala

„Pryč s tyrany“

a neplakala když zavřeli tátu To ostatní jsem vídával a proto to tak znám

a proto vás mám tak rád třeba to často neříkám To víte národ dělníků si na to nepotrpí ale někdy to přijde a člověk zakřičí jen proto abyste si nemyslely že jste samy

tak samy jako se vám zdá a abyste uvěřily

že to přece jen jednou bude jiné 1934

– 20 –