Raport

Fráňa Šrámek

Fráňa Šrámek – Raport Na levém křídle a poslední Oh, v hrdle vysychá… A chtěl by ržát…

já budu stát,

že neví, neví proč?

a tušit nebude, oč prosit chci, Sluníčko zlaté, což neměl on tě rád –

žádný kamarád –

ty už ho nechceš.… proč?!

a paty k sobě, špičky od sebe, proč necinkne už nikdy podkova, pro tebe, sne můj divný, pro tebe proč nebe v krvi, nohy z olova –

já budu meldovat.

hó, toč se, světe, toč...

Hlásím, pane hejtmane, Hlásím, pane hejtmane, že se mi zdál sen,

že to byl strašný sen, vojna byla a já ležel

ty oči zvířete, ty křičely v poli zastřelen;

a z důlků lezly ven,

a zrovna u mne váš kůň taky pad, křičely na mne, jestli já to vím, nám přáno bylo spolu umírat, proč ležíme tu s břichem děravým –

to z boží vůle jen.

co měl jsem říci jen…?

To k ránu bylo as, neb měsíc zrud Hlásím, pane hejtmane, a váš kůň hlavu zdvih, a já to musím říc:

a zvláštní věc, měl jako já tož, člověk rád jde, člověk musí jít, prostřelený břich,

když pán chce, smrti vstříc –

a v jeho očích takový styd žal, však koní šetřte, prosím tisíckrát, kdos divil se v nich, kdos se ptal to dobytče se strašně umí ptát, a ruce lomil v nich.

proč nesmí žíti víc…

Že louky voní kol a jetely a kvete řeřicha –

a on … kůň … což byl vinen čím?

má díru do břicha,

že na něm seděl kdos, už nesedí a oči vědět chtí, však nevědí, a v hrdle vysychá…