Farma zvířat

George Orwell

I.

Pan Jones, majitel Panské farmy, zamkl na noc kurníky, ale byl pøíernì opilý, take na zástrèky zapomnìl. Potácel se pøes dvùr a kuel svìtla z jeho lucerny poskakoval ze strany na stranu.

U zadních dveøí domu shodil holínky, natoèil si poslední sklenici piva ze sudu v kuchyòce a dopotácel se do lonice, odkud se ji

ozývalo spokojené chrápání paní Jonesové.

Jakmile svìtlo v lonici zhaslo, zaèal se z celé farmy ozývat podivný ramot. Celý den se mezi zvíøaty povídalo, e starý Major, výstavní støední bílý kanec, nìkolikrát ocenìný ve své kategorii, mìl v noci podivný sen, který chtìl vyprávìt ostatním. Zvíøata se tedy dohodla, e a pan Jones usne, sejdou se ve velké stodole.

Starý Major (tak mu odjakiva øíkal, ale na výstavy chodíval jako

Krasavec z Wellingdonu) byl po celé farmì váen natolik, e kadé zvíøe rádo obìtovalo hodinu spánku, aby vyslechlo, co má na srdci. Major u byl ve stodole, nataený na vyvýeném místì, na slámì pod lucernou visící z trámu. Bylo mu dvanáct let, a aèkoli v poslední dobì znaènì ztloustl a pøerùstaly mu nikdy nestøíhané kly, vypadal moudøe a velkodunì a stále vzbuzoval respekt.

Zvíøata se pomalu scházela a uvelebovala se podle svého vkusu.

První pøili psi Bára, Janina a Haryk, pak prasata, která se zabydlela ve slámì hned pøed Majorem. Slepice se posadily na okenní rámy, holubi v podkroví, ovce a krávy ulehly vedle prasat a zaèaly pøevykovat. Dva taní konì, Boxer a Lupina, pøili souèasnì a opatrnì se uloili, aby neublíili mením zvíøátkùm leícím v slámì. Lupina byla statná, mateøsky vyhlíející klisna støedního vìku a Boxer obrovský høebec, který mìl sílu dvou koní. Bílý pruh na nose mu dodával pøihlouplý výraz  nebyl opravdu pøíli

inteligentní, ale poíval veobecné úcty pro svùj èestný charakter a obrovskou výkonnost. Po koních pøila bílá koza Majka a osel Benjamin  nejstarí a nejmrzutìjí zvíøe na statku. Málokdy mluvil, a kdy nìco øekl, tak to byla nìjaká cynická poznámka. Øíkal napøíklad, e Bùh mu dal ocas, aby jím odhánìl mouchy, ale radìji (4)

by se obeel bez ocasu  a bez much. Na rozdíl od ostatních se nikdy nesmál. Kdy byl tázán proè, øíkal, e tu nevidí nic k smíchu.

Boxer a Lupina se právì uvelebili, kdy se do stodoly vbatolilo hejno osiøelých káèátek, slabounce pípalo a bloudilo sem a tam, aby nalo bezpeèný úkryt, kde by je nikdo nezalápl. Lupina kolem nich vytvoøila svou pøední nohou jakýsi val, za kterým se kachòátka stulila a okamitì usnula. Poslední pøiklusala Molina, bláznivá bílá krasavice, která tahala bryèku pana Jonese. Rozloila se vpøedu a zaèala pohazovat høívou v nadìji, e si nìkdo vimne v ní vpletených rudých stuek. Pak jetì pøibìhla koèka, chvilku se jako obvykle rozhlíela po nejteplejím místì a nakonec vklouzla mezi Lupinu a Boxera, kde po celou dobu pøedla, ani by poslouchala.

Nyní zde ji byla vechna zvíøata s výjimkou Mojíe, ochoèeného havrana, který spal na zábradlí za zadními dveømi farmy. Kdy Major vidìl, e vichni se ji pohodlnì usadili a netrpìlivì èekají, odkalal si a zaèal:

Soudruzi, jistì jste ji slyeli, jaký jsem mìl vèera podivný sen. Ale nejprve musím øíci nìco jiného. Ji s vámi, soudruzi, dlouho nepobudu. Ne vak zemøu, musím vám pøedat, co jsem poznal. Mám za sebou dlouhý ivot, a kdy jsem lehával o samotì v chlévì, zbývalo mi hodnì èasu k pøemýlení. Myslím, e mohu klidnì prohlásit, e rozumím podstatì ivota na této zemi stejnì dobøe jako kterékoliv jiné zvíøe. A o tom chci mluvit.

V èem je, soudruzi, podstata ivota? Jen se podívejte. Nae

ivoty jsou bídné, upracované, krátké. Narodíme se, dostaneme narat jen tolik, abychom nechcípli, ti, kteøí mohou, musí pracovat a do vyèerpání, a jakmile nám dojdou síly a u nejsme uiteèní, je ná ivot krutì ukonèen. ádné zvíøe v Anglii nezná tìstí a odpoèinek. ádné zvíøe v Anglii není svobodné. Zvíøecí ivot je bída a otroctví. Taková je pravda, soudruzi.

Ale je takový øád pøírody? Je snad anglická pùda tak chudá, e nezaruèí sluný ivot tìm, kdo ji obývají? Ne, soudruzi, tisíckrát (5)

ne! Pùda Anglie je úrodná, podnebí je dobré, tady by nalo dost potravy mnohem víc zvíøat, ne tu ije dnes. Jenom nae farma by uivila tucet koní, dvacet krav, stovky ovcí! A vichni by mohli ít pohodlnì a dùstojnì, jak se nám ani nezdá. Proè tedy ijeme v tak bídných podmínkách? Protoe skoro vechen výtìek naí práce nám kradou lidé! A tady, soudruzi, je odpovìï na vechny nae problémy. Ta odpovìï spoèívá v jediném slovu  Èlovìk. Èlovìk je ná jediný opravdový nepøítel. Odstraòme Èlovìka a hlavní pøíèina hladu a pøepracování zmizí!

Èlovìk je jediný tvor, který konzumuje, ani by produkoval.

Nedává mléko, nesnáí vejce, neutáhne pluh a neumí utíkat tak rychle, aby chytil zajíce! Pøesto je pánem vech zvíøat, nutí je pracovat a vrací jim jen tolik, aby je udrel pøi ivotì, a zbytek si nechává. Nae práce obdìlává pùdu, ná trus ji hnojí, pøesto nikdo z nás nemá víc ne svoji kùi. Vy krávy, které sedíte pøede mnou, kolik tisíc litrù mléka jste daly za minulý rok. A co se s tím mlékem, kterým jste mìly vykrmit svá pìkná telata, co se s ním stalo? Do poslední kapky steklo do hrdla nepøátel! A vy slepice, kolik vajec jste loni snesly a z kolika se mohla vylíhnou kuøátka? Vìtinu jich odnesli na trh, aby si Jones a jeho lidi vydìlali. A ty, Lupino, kde má ta ètyøi høíbátka, co se ti narodila? Byla oporou a potìením tvého stáøí? Kdepak! Jakmile jim byl rok, vechna prodali a u je neuvidí! Ètyøikrát jsi porodila, døe se na polích, ale dali ti za to nìkdy nìco víc ne trochu jídla a stáj?

Ale ani tyto ubohé ivoty nám nejsou souzeny proít a do konce. Já osobnì si nestìuju, protoe patøím k tem astnìjím.

Je mi dvanáct let a mám pøes ètyøi sta dìtí. To je normální ivot vepøe. Ale ádné zvíøe nakonec neunikne krutému noi. Selátka, co tu sedíte pøede mnou, vás vykrmují na maso a do roka budete vechna kvièet na øeznickém palku. Tahle hrùza èeká na kadého

 na krávy, prasata, slepice, ovce, na vechny. Boxere, ve chvíli, kdy ti ochabnou svaly, zavolá Jones rasa, který ti podøízne krk a tvým masem nakrmí lovecké psy. A kdy zestárnou psi a ztratí (6)

zuby, Jones jim uváe kolem krku cihlu a utopí je v nejbliím rybníku.

Copak není úplnì jasné, soudruzi, e toto zlo naeho ivota pochází z tyranie lidských bytostí? Produkty naí práce nám budou patøit pouze tehdy, zbavímeli se Èlovìka! Mohli bychom získat svobodu a bohatství témìø ze dne na den! Co tedy musíme udìlat?

Ve dne v noci, tìlem i duí pracovat na svrení lidské rasy. A to je moje poselství, soudruzi: REVOLUCE! Nevím, kdy pøijde. Moná za týden, moná za sto let, ale vím tak jistì, jako vidím pod nohama tuhle slámu, e døíve èi pozdìji zvítìzí spravedlnost. A na to se soustøeïte, soudruzi. Zbývá vám u málo èasu! A pøedevím pøedejte toto mé poselství tìm, kteøí pøijdou po vás, aby budoucí generace dovedly bitvu a do jejího vítìzného konce.

Nezapomeòte, soudruzi, e ve své odhodlanosti nesmíte ochabnout. Nic vás nesmí zarazit. Neposlouchejte nikdy ty, kteøí vám budou tvrdit, e èlovìk a zvíøe mají spoleèné zájmy, e prospìch jednoho je prospìchem druhého. To ve jsou li! Èlovìk neuznává zájmy jiného tvora ne sebe. A mezi námi zvíøaty musí být dokonalá jednota a bojové soudruství. Vichni lidé jsou nepøátelé, vechna zvíøata jsou si soudruhy!

V tom momentì se strhl hluk. Zatímco Major mluvil, vylezly ze svých dìr ètyøi veliké krysy, sedìly nyní na zadních nohách a poslouchaly, Náhle si jich vimli psi a krysy jen taktak staèily vletìt zpátky do dìr. Major zdvihl nohu a poádal o klid:

Soudruzi! Jetì jednu vìc si musíme vysvìtlit. Jsou divoká zvíøata jako krysy a králíci nae pøátelé èi nepøátelé? Hlasujme o tom. Vznáím shromádìní tuto otázku: Jsou krysy soudruzi?

Hlasování bylo ihned provedeno a zdrcující vìtina souhlasila s tím, e krysy soudruzi jsou. Proti byli pouze tøi psi a koèka, ale ta, jak vylo najevo, hlasovala pro i proti. Major pokraèoval:

Øeknu u jenom pár slov. Chtìl jsem jetì zopakovat, e naí povinností je uvìdomovat si nepøátelství vùèi Èlovìku a vemu, co èiní. Kadý, kdo chodí po dvou, je nepøítel! Kadý, kdo chodí (7)

po ètyøech nebo létá, je pøítel. A pamatujte si, e ani v boji proti Èlovìku se mu nesmíme zaèít podobat. Dokonce zvítìzímeli nad Èlovìkem, nesmíme napodobovat jeho zvyky. ádné zvíøe nesmí nikdy bydlet v domì, spát v posteli, nosit aty, pít alkohol, kouøit, pouívat peníze èi obchodovat. Vechny lidské zvyky jsou patné.

A pøedevím: ádné zvíøe nesmí nikdy tyranizovat jiné, slabé èi silné, chytré èi prosté. Vichni jsme si bratry. ádné zvíøe nesmí nikdy zabít jiné zvíøe! Vechna zvíøata jsou si rovna.

A nyní, soudruzi, vám povím, jaký jsem mìl vèera sen. Tìko jej popsat. Byl to sen o zemi, jak bude vypadat, a zmizí Èlovìk.

Ale pøipomnìl mi nìco, co se mi dávno vytratilo z pamìti. Víte, kdysi dávno, kdy jsem byl malé sele, zpívala mi moje matka a ostatní prasnice píseò, z ní znaly jen nápìv a první tøi slova.

V dìtství jsem tu melodii umìl, pozdìji u jsem si na ni nedokázal vzpomenout. Ale vèera se mi vrátila ve snu. A dokonce se mi vybavila i slova. Slova, která kdysi zvíøata urèitì zpívala, ale pak byla po generace zapomenuta. Tu píseò vám teï zazpívám, soudruzi. Jsem starý a mùj hlas je hrubý. Ale a se nauèíte melodii, mùete si ji zpívat sami a lépe. Jmenuje se Zvíøata Anglie.

Starý Major si odkalal a spustil. Jak øekl, jeho hlas byl hrubý, ale zpíval docela dobøe a melodie byla strhující, nìco mezi Clementine a La Cucuracha. Slova znìla:

Já jsem zvíøe, ty jsi zvíøe,

my jsme vichni zvíøata,

budoucnost jak zlato záøí

veselá a bohatá.

Jednou pøijde slavná chvíle,

kdy bez lidí budem ít,

rodnou hroudu vlasti drahé

jen pro sebe budem mít.

(8)

Kde jsou zvonce, kde je chomout, kde je postroj z naich zad?

Ostruhy a kruté bièe

tìch se kadý zbaví rád.

Moøe sena, moøe zrní,

kadý bude spokojen.

Jetel, oves, boby taky

budou nae v onen den.

Jasné slunce nad Anglií

èistí voda potokù,

vítr bude vonìt jarem,

a shodíme jho otrokù.

Pøiloíme nohu k dílu

pro tu nai svobodu,

volnìji se bude dýchat

zvíøecímu národu.

Já jsem zvíøe, ty jsi zvíøe,

my jsme vichni zvíøata,

budoucnost jak zlato záøí

veselá a bohatá.

Píseò vechny neobyèejnì rozruila. Ne ji Major staèil dokonèit, zvíøata u zpívala sama. Dokonce i ta nehloupìjí pochytila melodii a pár slov, a chytøejí  jako prasata a psi  znala celou písnièku v miku zpamìti. Pak, po nìkolika pokusech, se Zvíøata Anglie rozeznìla po farmì v nádherném unisonu. Krávy ji buèely, psi kòuèeli, ovce beèely, konì ráli, kachny kvákaly. Píseò se jim tak líbila, e si ji pøezpívali pìtkrát po sobì, a kdyby nebyli vyrueni, zpívali by ji a do rána.

(9)

Hluk vak probudil pana Jonese, který vyskoèil z postele v domnìní, e na dvoøe je lika. Popadl puku, je vdycky stála v koutì v lonici, a vypálil do tmy nìkolik kulek. Kulky se zaryly do zdi stodoly a shromádìní se rychle rozprchlo. Vichni spìchali na kutì  ptáci vyskoèili na høady, zvíøata se uvelebila do slámy.

Za chvíli celá farma spala.

II.

O tøi dny pozdìji starý Major tie ve spánku zemøel. Jeho ostatky zakopali na úpatí sadu.

Zaèínal bøezen. Následující tøi mìsíce se vyznaèovaly tajnou aktivitou. Majorova øeè znamenala pro mnoho zvíøat na farmì zbrusu nový pohled na ivot. Nevìdìla, kdy bude ona Majorem pøedpovìzená Revoluce provedena, a nemìla dùvod se domnívat,

e ji jetì zaijí, ale vìdìla, e je nutné se na ni dobøe pøipravit.

Organizování a kolení zvíøat leelo pochopitelnì na prasatech, která byla povaována za nejchytøejí. Mezi nimi pak byli nejvíce uznáváni dva kanci, Kuli a Napoleon, které si pan Jones krmil na prodej. Napoleon byl velký, ponìkud divoce vypadající berkshirský kanec, na farmì jediný svého druhu. Mnoho nemluvil, ale za to, co øekl, se dovedl postavit. Kuli byl mnohem ivìjí, rychle mluvil, ale nepovaovali jej za tak charakterní prase jako Napoleona. Jinak byli na farmì kromì prasnic jen samí krmní vepøíci. Mezi nimi vynikalo malé tlusté prase Pitík s velkými kulatými tváøemi, jiskrnýma oèima, hbitými pohyby a pronikavým hlasem. Byl brilantní øeèník, a kdy debatoval o nìjakém obtíném bodu, mìl svùj zvlátní zpùsob poskakování ze strany na stranu a pøitom mrskal ocáskem, co z nìjakých dùvodù pùsobilo velmi pøesvìdèivì. Ostatní zvíøata øíkala, e dovede udìlat z èerného bílé.Tito tøi shrnuli uèení starého Majora do komplexního systému uèení, kterému øíkali animalismus. Nìkolikrát týdnì v noci, kdy

(10)

pan Jones usnul, svolali do stodoly schùzi a vysvìtlovali jeho principy ostatním. Zpoèátku se setkávali s apatií a zabednìností.

Nìkterá zvíøata mluvila o povinnosti být loajální k panu Jonesovi, kterého nazývala pán, nebo dìlala primitivní poznámky jako pan Jones nás krmí, kdyby tady nebyl, chcípneme hlady. Jiná kladla otázky typu proè nás má zajímat, co se stane po naí smrti?

nebo jestli má dojít k revoluci v kadém pøípadì, co tedy záleí na tom, jestli pro to nìco udìláme, nebo ne? A prasata objasòovala, e právì takové úvahy animalismu naprosto odporují.

Nejhloupìji ze vech se zeptala bílá klisna Molina: A bude poøád cukr, i po revoluci?

Ne, øekl otevøenì Kuli, na farmì nemáme ádné prostøedky na výrobu cukru. Mimo to  ty ten cukr nepotøebuje. Dostane

sena a ovsa, kolik bude chtít. A budu moci poøád nosit stuky ve høívì? opáèila Molina.

Soudruko, ty tvoje stuky, které má tak ráda, jsou znakem otroctví. Copak nemùe pochopit, e svoboda je mnohem cennìjí?!

Molina pøitakala, ale nevypadala moc pøesvìdèenì.

Nejtìí boj musela prasata svádìt s báchorkami, které íøil ochoèený havran Mojí, Jonesùv oblíbenec, lháø a vyzvìdaè, ale obèas dobrý øeèník. Tvrdil, e existuje záhadná zemì, která se jmenuje Cukrová hora, a do ní prý vechna zvíøata po smrti odcházejí. Mìla být nìkde nahoøe na nebi, nad mraky, nedìle tam byla celý týden a jetel kvetl celý rok. Zvíøata Mojíe nemìla ráda, protoe vyprávìl pohádky a nepracoval, ale nìkterá vìøila Mojíovi na slovo a prasata je musela tìce pøemlouvat, e nic takového jako Cukrová hora neexistuje.

Nejoddanìjími áky prasat byla dvojice tahounù Boxer a Lupina. Tihle dva zøídkakdy nìco sami vymysleli, ale jak jednou uznali vepøe za své uèitele, pøijímali vechno, co øekli, a pomocí nejprostích argumentù to pøedávali ostatním. Nevynechali ani jednu tajnou schùzi ve stodole a pøi zpìvu Zvíøat Anglie, kterým (11)

shromádìní vdycky konèila, udávali tón.

Revoluce se mìla odbýt mnohem døív a snadnìji, ne kdokoli pøedpokládal. Døíve býval Jones sice tvrdý pán, ale ikovný hospodáø. Od té doby, co prohrál v soudní pøi peníze, to s ním lo z kopce. Stal se zasmuilým a zaèal pít víc, ne mu bylo zdrávo.

Celé dny prosedìl ve svém kuchyòském køesle, èetl noviny, popíjel a obèas hodil Mojíovi kùrku chleba, namoèenou do piva. Jeho pomocníci zlenivìli a podvádìli ho, pole zarostla plevelem, do stavení zatékalo, ivé ploty potøebovaly pøistøihnout a zvíøata hladovìla.

Nastal èerven a blíila se senoseè. Veèer pøed svatojánskou nocí, která pøipadala na sobotu, se pan Jones tak nezøízenì opil v hostinci U rudého lva, e se na farmu vrátil a v nedìli v poledne. Jeho èeledíni podojili ráno krávy, ale pak li na zajíce, ani by se namáhali nakrmit ostatní zvíøata. Jakmile se pan Jones vrátil, ulehl na pohovku v obývacím pokoji, pøikryl si oblièej novinami a okamitì usnul, take kdy pøiel veèer, zvíøata byla stále o hladu. Tím vak byla dovrena míra jejich trpìlivosti, Jedna z krav vyrazila dveøe kùlny, v ní byly zásoby, a vichni se zaèali krmit. Vtom se pan Jones probudil. Za chvíli pøibìhl i se ètyømi èeledíny a zaèali kolem sebe lehat bièi hlava nehlava. Ale zvíøata byla pøíli hladová.

Aèkoliv podobný èin neplánovala, obrátila se jako na povel proti Jonesovi a jeho pomocníkùm. Vyrazila proti svým trýznitelùm, trkala do nich a kopala ze vech stran. Jonesovi s èeledíny se situace vymkla zcela z rukou. Nikdy pøedtím u zvíøata podobné chování nepostøehli, a náhlý odpor tvorù, je mohli doposud tlouct a týrat, je k smrti vydìsil. Zmohli se na chabý pokus o obranu a pak vzali nohy na ramena. Za okamik u vech pìt pádilo po vozové cestì, ústící na hlavní silnici a zvíøata je vítìzoslavnì pronásledovala.

Paní Jonesová, která vechno vidìla z okna své lonice, sbalila v rychlosti do cestovní brany pár vìcí a zadní cestou opustila farmu. Mojí seskoèil z bidélka a zlostnì krákoraje, letìl za ní.

Zvíøata mezitím vyhnala Jonese a jeho kumpány a k silnici (12)

a pøibouchla za nimi vrata s pìti závorami. Tak se stalo, e ne si staèila uvìdomit, co se dìje, povstání úspìnì skonèilo: Jones zmizel a farma byla jejich.

V první chvíli nemohla zvíøata svému tìstí ani uvìøit. Nejprve vechna spoleènì obìhla poklusem celou farmu, jako by se chtìla pøesvìdèit, e se zde u neskrývá ádný èlovìk, a potom bìela tryskem zpìt k budovám, aby zahladila poslední stopy Jonesova nenávidìného reimu. Vylomila dveøe kùlny na konci konírny a vechna udidla, nosní kruhy, øetìzy a stralivé noe, jimi Jones kastroval vepøe a ovce, naházela do studny. Uzdy, ohlávky, klapky na oèi a poniující pytlíky na píci letìly do ohnì, v nìm se na dvoøe pálily odpadky. Nakonec se spálily bièe. Pøi pohledu na hoøící bièe poskakovala vechny zvíøata radostí. Kuli hodil do plamene také stuky, jimi byly ve sváteèní dny zdobeny høívy a ocasy koní.

Prohlásil pøi tom, e stuky nutno pokládat za èást odìvu, co

je znak lidí. A vechna zvíøata musí chodit nahá, dodal pøísnì.

Jakmile tuto vìtu uslyel Boxer, sundal svùj malý slamák, jím

se v létì chránil pøed mouchami, a pøidal jej do ohnì.

Ve, co pøipomínalo pana Jonese, znièila zvíøata nevídanou rychlostí. Napoleon je pak zavedl k zásobárnì a dal kadému dvojnásobnou porci zrní a psùm po dvou sucharech. Po tìchto hodech byla sedmkrát zazpívána píseò Zvíøata Anglie a zvíøata se odebrala na kutì. Tak dobøe se jim jetì nespalo.

Druhý den se vichni probudili za svítání jako obyèejnì. Náhle si vak uvìdomili tu nádhernou událost, která se stala vèera, a vybìhli na pastvu. Kousek odtud byl pahorek, z nìho mohli pøehlédnout celou farmu. Zvíøata na nìj vybìhla a v prùzraèném ranním svìtle se rozhlíela kolem. Vechno bylo jejich, ve, co vidìla, bylo jejich! Z této mylenky se jich zmocnilo takové vzruení, e se bláznivì rozbìhla dokoleèka, vyskakovala do vzduchu, odráela se mohutnými skoky, válela se v rose, nabírala plné tlamy sladké letní trávy, vykopávala drny z èerné zemì a nasávala její sytou vùni. Pak se vydala na prohlídku farmy.

(13)

V nìmém obdivu zírala na pole, louku, sad, rybník a malý háj.

Zdálo se jim, e vechno vidí poprvé, a jetì poøád nemohla uvìøit,

e jim to patøí.

Pak se vydala v øadì zpìt ke stavením farmy a mlèky se zastavila pøed vchodem do Jonesova domu. Také ten byl jejich, ale bála se do nìj vstoupit.

Kuli s Napoleonem nakonec vyrazili dveøe rameny a zvíøata vcházela po jednom, opatrnì nalapujíce, aby nic nepokodila. Po

pièkách kráèela z pokoje do pokoje, mluvila tlumeným hlasem a pøi pohledu na neuvìøitelný luxus, na postele s péøovými pokrývkami, zrcadla, ínìné pohovky, bruselské koberce a obrázek královny Viktorie, povìený nad krbovou øímsou, je mrazilo v zádech.

Zvíøata sestupovala zrovna po schodech, kdy zjistila, e Molina chybí. Vrátila se a nala ji v nejkrásnìjí lonici. Z komody paní Jonesové sebrala kousek modré stuhy, pøehodila si ji pøes krk a teï se pøihlouple zhlíela v zrcadle. Zvíøata jí poøádnì vyhubovala a vyla z domu. Venku zakopala pár unek, které pøedtím visely v kuchyni na háku. Kromì nich a soudku v síòce, který Boxer prokopl kopytem, se v domì nièeho nedotkla. Jednohlasnì se usnesla, e budova má být zachována jako muzeum. Vichni souhlasili, e v ní nikdy nesmí bydlet ádné zvíøe.

Kdy se pak zvíøata nasnídala, Kuli a Napoleon je znovu svolali.

Soudruzi, pravil Kuli, je ji pùl sedmé a máme pøed sebou dlouhý den. Musíme toti zaèít sklízet seno. Pøesto bych vám rád nìco øekl.

Prasata se nyní pøiznala, e se bìhem uplynulých tøí mìsícù nauèila ze starého slabikáøe, který kdysi náleel dìtem pana Jonese a který objevila na smetiti, èíst a psát. Napoleon poslal pro hrnce s èernou a bílou barvou a zavedl shromádìné k vratùm s pìti závorami, je oddìlovala farmu od hlavní cesty. Pak Kuli, který psal nejlépe, vzal mezi své dva paznehty tìtec, zamazal nápis (14)

PANSKÁ FARMA a na jeho místo napsal FARMA ZVÍØAT. Tak se ode dneka mìl statek jmenovat. Potom se vrátili na dvùr. Kuli

s Napoleonem nechali pøinést ebøík a opøeli jej o vrata stodoly.

Vysvìtlili zvíøatùm, e se jim po tøech mìsících intenzívního studia podaøilo soustøedit zásady animalismu do sedmi pøikázání, která nyní napíou na zeï. Tato pøikázání jsou nezmìnitelné zákony, jimi se na farmì musí zvíøata vdy øídit. S jistými potíemi (pro prase to není nic snadného) se Kuli vyplhal po ebøíku a pustil se do práce, zatímco Pitík o pár pøíèek níe drel plechovku s barvou. Pøikázání psali na dehtovou zeï velkými bílými písmeny, která se dala pøeèíst ze vzdálenosti tøiceti metrù, a znìla takto: SEDM PØIKÁZÁNÍ

1. Kadý, kdo chodí po dvou nohách, je nepøítel.

2. Kadý, kdo chodí po ètyøech nohách nebo má køídla, je pøítel.

3. ádné zvíøe nebude chodit obleèené.

4. ádné zvíøe nebude spát v posteli.

5. ádné zvíøe nebude pít alkohol.

6. ádné zvíøe nezabije jiné zvíøe.

7. Vechna zvíøata jsou si rovna.

Nápis byl velmi úhledný, a a na to, e místo pít napsal Kuli 

pýt, a jedno s bylo vzhùru nohama, v nìm nebyla jediná chyba.

Kuli pak pøikázání pøeèetl vem nahlas. Zvíøata pøikyvovala v naprostém souhlasu a nìkterá chytøejí se jim zaèala ihned uèit nazpamì.

A nyní, soudruzi, volal Kuli, odhazuje tìtec, vzhùru na senoseè! Uèiòme otázkou cti mít sklizeno døíve, ne míval Jones a jeho lidé.

V tom okamiku zaèaly krávy, které vypadaly u nìjakou dobu podivnì, hlasitì buèet. Dvacet ètyøi hodin je nikdo nepodojil a vemena jim témìø praskala. Po krátkém pøemýlení poslala prasata pro kýble a úspìnì krávy podojila  jejich kopyta na to (15)

byla jako stvoøena. Pøed zvíøaty se objevilo pìt kyblíkù plných pìnivého hustého mléka a vichni si je se zájmem prohlíeli.

Co se stane se vím tím mlékem? zeptal se nìkdo.

Jones nám ho obèas pøidával do kae, podotkla jedna slepice.

Nestarejte se o mléko, soudruzi, vykøikl Napoleon a postavil se pøed kýble. Nìco s ním provedeme, ale senoseè je pøednìjí.

Soudruh Kuli vás povede a jí pøijdu za chvilièku. Vpøed, soudruzi, seno èeká.

A tak se zvíøata vyhrnula na louku, aby zaèala se sklizní, a kdy

se veèer vrátila, vimla si, e mléko zmizelo.

III.

Pøi senoseèi se vichni poøádnì nadøeli, ale nakonec dopadla mnohem lépe, ne doufali. Práce byla nìkdy opravdu obtíná: náøadí vymysleli lidé a nikoli zvíøata, a tak velká pøekáka spoèívala v tom, e ani jedno zvíøe nedokázalo pouívat nástroje, které vyadovaly vzpøímený postoj. Prasata si vak dovedla poradit s kadou tìkostí. Konì znali kadou píï pole a rozumìli tedy kosení a hrabání sena lépe ne pan Jones a jeho èeledíni. Prasata sama sice ádnou práci nevykonávala, zato vechno øídila a dohlíela na ostatní. Bylo samozøejmé, e se svými znalostmi se ujala vedení. Boxer a Lupina se zapøáhli do acího nebo pohrabovacího vozu (teï u nebylo zapotøebí ani udidel, ani otìí) a kráèeli vytrvale kolem role. Prase za nimi podle situace volalo:

Zpomal, soudruhu! a Hot, èehý, soudruhu! I nejmení zvíøata pomáhala pøi obracení a sváení sena. Dokonce i slepice a kaèeny pobíhaly sem a tam a snáely ho po jednotlivých stéblech v zobácích na kupky. Zvíøata nakonec sklidila o dva dny rychleji, ne obvykle trvalo Jonesovi a jeho lidem. A navíc  byla to nejvìtí úroda, jakou kdy vidìla. Díky bdìlosti slepic a kachen nepøilo nazmar ani stéblo, a ádné zvíøe si nepøisvojilo ani zrnko.

Celé léto klapala práce na farmì jako hodiny. Vechna zvíøata (16)

byla astnìjí, ne by si kdo mohl pøedstavit. Kadé sousto píce bylo pro nì opravdovým potìením, nebo ve pocházelo z jejich vlastní práce, nebyla to ji almuna od nenávidìného pána. Kdy

odeli neuiteèní lidtí pøíivníci, kadý se mohl dosyta najíst.

A aèkoli nemìla ádné zkuenosti, získala mnohem více volného èasu. Objevila se samozøejmì spousta potíí: pøi sklizni obilí musela zvíøata napøíklad selapávat klasy jako za dávných èasù a vyfukovat plevy vlastním dechem, protoe na farmì nebyla mlátièka. Prasata svou chytrostí a Boxer mohutnými svaly vak dokázali zdolat kadou pøekáku. Boxer se stal pøedmìtem obdivu vech. Pracoval pilnì ji za Jonese, ale nyní døel za tøi a nìkdy to vypadalo, e vekeré práce na farmì leí jen na jeho mocných bedrech. Celé dny tlaèil a tahal a vdycky byl tam, kde byla práce nejtìí.

Domluvil se dokonce s kohoutem, e bude ráno buzen o pùl hodiny døíve ne ostatní a do budíèku vykoná nìjakou dobrovolnou práci.

Jeho odpovìï na vechny problémy a potíe znìla: Budu pracovat lépe a radostnìji!, a tato slova se stala Boxerovým heslem.

Podle svých moností ale pracoval kadý. Slepice a kachny uspoøily sbíráním klasù 75 kilogramù obilí. Nikdo na farmì nekradl, nikdo si nestìoval na pøídìly, ádné hádky, závist a árlivost jako za starých èasù. Jen Molinì se nechtìlo ráno vstávat, práci nechávala èasto nedokonèenou a vymlouvala se, e má v kopytu kámen. Koèka se také chovala podivnì, brzy si vimli, e jakmile byla nìkde nìjaká práce, zmizela na celé hodiny a vracívala se jen k jídlu, jako by se nechumelilo. Pokadé vak pøila s tak dokonalou výmluvou a pøedla tak pøítulnì, e ji zvíøata nemohla podezøívat z nièeho patného. Starého osla Benjamina revoluce vùbec nezmìnila. Dìlal svoji práci pomalu a bez zájmu jako za Jonese, nikdy se nesnail podvádìt a zároveò nedìlal ádnou práci navíc. O revoluci a jejích výsledcích se nikdy nevyjádøil. Kdy se ho ptali, zda je teï astnìjí ne za Jonese, odpovídal: Osli mají dlouhý ivot. Nikdo z vás jetì nevidìl mrtvého osla, a zvíøata se musela spokojit s tímto nejasným prohláením.

(17)

O nedìlích se nepracovalo. Snídali o hodinu pozdìji a pak se odbývala ceremonie, která se nikdy nesmìla vynechat. Nejprve se vztyèovala vlajka. Kuli nael v kùlnì starý zelený ubrus paní Jonesové, na který bílou barvou nakreslil kopyto a roh. Tuhle vlajku pak kadou nedìli ráno vytahovali v zahradì u domu na stoár. Vlajka je zelená, vysvìtloval Kuli, jako zelená pole Anglie, zatímco kopyto a roh pøedstavují budoucí republiku zvíøat, která vznikne, a bude celá lidská rasa poraena. Po vztyèení vlajky vpochodovala vechna zvíøata do stodoly, aby se tu zúèastnila velkého shromádìní, zvaného schùze. Zde se plánovala práce na pøítí týden, pøijímala rezoluce a diskutovala.

Rezoluce navrhovala výluènì prasata  ostatní zvíøata se sice nauèila volit, ale rezoluce si nikdy vymyslet nedovedla. Nejaktivnìji si pøi diskusích poèínali Kuli a Napoleon, nikdy spolu ale nesouhlasili. A navrhl první cokoli, druhý mu zaruèenì odporoval.

A dokonce, kdy bylo rozhodnuto o malém pøístøeku vzadu za sadem, který se mìl stát útulkem zvíøat odcházejících do dùchodu, co byla sama o sobì záleitost nenapadnutelná, rozpoutala se vánivá debata o dùchodové hranici pro jednotlivé skupiny zvíøat.

Schùze vdy konèily zpìvem Zvíøat Anglie a odpoledne patøilo odpoèinku. Vepøi vydìlili kùlnu na náøadí jako své velitelství. Tady po veèerech studovali v knihách, které pøinesli z domu  uèili se, jak kovat, truhlaøit a dalí potøebné vìci.

Kuli se ve volném èase také zabýval organizováním tzv.

zvíøecích rad. V tom byl neúnavný. Pro slepice zaloil Radu pro výrobu vajec, pro krávy Ligu èistých ocasù, pro krysy a zajíce

Radu pro dokolování divokých soudruhù (úèelem této rady bylo ochoèit krysy a zajíce), Hnutí za bìlejí vlnu, pro ovce a kromì toho zorganizoval kursy ètení a psaní. Vìtina jeho projektù vak ztroskotala. Napøíklad pokusy ochoèit divoká zvíøata ustaly skoro okamitì. Krysy a zajíci se chovali poøád stejnì, a kdy

se s nimi jednalo laskavì, jen toho zneuívali.

Koèka se zpoèátku velmi aktivnì zapojila do Rady pro (18)

dokolování. Jednoho dne byla vidìna, jak sedí na støee a rozpráví s vrabci, kteøí byli témìø v jejím dosahu. Povídala nìco v tom smyslu, e vechna zvíøata jsou si nyní soudruhy a kterýkoli vrabec

e k ní mùe pøijít a sednout si na tlapku. Vrabce to vak nepøesvìdèilo.

Velmi úspìné ale nebyly kursy ètení a psaní. Do podzimu byla vechna zvíøata na farmì do jisté míry gramotná.

Prasata umìla èíst i psát perfektnì. Psi se nauèili èíst také pomìrnì brzy, ale zase nemìli zájem o nic jiného ne o sedm pøikázání. Koza Majka umìla èíst o nìco lépe ne psi a nìkdy po veèerech pøedèítala ostatním z útrkù novin, nalezených ve smetí.

Benjamin si ve ètení nezadal s prasaty, ale svou schopnost nedával najevo. Øíkal, e pokud ví, neexistuje nic, co by stálo za pøeètení.

Lupina se nauèila celou abecedu, ale neumìla dávat slova dohromady, Boxer se nedostal dál ne k písmenu D. Umìl nakreslit kopytem do prachu A, B, C, D a pak stál a zíral na písmena se klopenýma uima, obèas potøásl høívou a marnì se snail rozpomenout, co pøijde dál. Nìkolikrát se mu podaøilo nauèit se E, F, G a H, ale kdy se to nauèil, zjistil, e zapomnìl A, B, C a D.

Nakonec se spokojil s prvními ètyømi písmeny a psával je jednou a dvakrát dennì, aby si osvìil pamì. Molina se odmítala nauèit víc ne M, O, L, I, N a A. Umìla jméno hezky poskládat z proutkù, které ozdobila nìkolika kvìty, a chodila pak v obdivu kolem svého výtvoru.

Ostatní zvíøata na farmì se zarazila u písmene A. Vylo té

najevo, e ta hloupìjí jako ovce, kaèeny a slepice nejene se nedovedla nauèit ani písmenko, ale nedokázala si zpamìti vzpomenout ani na sedm pøikázání. Po delím pøemýlení zkrátil Kuli sedm pøikázání do jednoduchého hesla Ètyøi nohy dobré, dvì nohy patné. Toto, podotkl, obsahuje základní principy animalismu. Kdo si nae heslo osvojí, bude uchránìn pøed lidským vlivem.  Ptáci mìli pùvodnì námitky, nebo se jim zdálo, e mají dvì nohy, ale Kuli jim dokázal, e tomu tak není.

(19)

Ptaèí køídla, soudruzi, máte pro pohyb, nikoli k práci. Proto jsou povaovány za nohy. Charakteristickým znakem èlovìka je

ruka  nástroj, kterým èlovìk páchá vechna pøíkoøí.

Ptáci Kuliovým dlouhým výrazùm pøíli nerozumìli, ale pøijali vysvìtlení, a tak se vechna hloupìjí zvíøátka hned zaèala uèit novou pouèku nazpamì. Heslo ÈTYØI NOHY DOBRÉ, DVÌ

PATNÉ bylo napsáno na zeï stodoly hned vedle sedmi pøikázání a vìtími písmeny. Kdy se ho vichni nauèili nazpamì, ovcím se pouèka velmi zalíbila a èasto, polehávajíce na pastvì, spustily vechny spontánnì Ètyøi nohy dobré, dvì patné! Vydrely to celé hodiny, ani by se unavily.

Napoleona Kuliovy rady a ligy nezajímaly. Prohlásil, e dùleitìjí ne práce pro dospìlé je veï výchova mladých. Janina a Bára brzy po senoseèi vrhly devìt pìkných tìòat. Jakmile byla odkojena, odebral je Napoleon jejich matkám a øekl, e za jejich výchovu bude zodpovídat on sám. Vzal si je na pùdu, kam se dalo vylézt jen pøes kùlnu po ebøíku, a tam je drel v úplném odlouèení, take brzy celá farma na jejich existenci zapomnìla.

Tajemství, kam mizí mléko, se brzy vysvìtlilo. Kadý den se pøidávalo do krmení pro prasata. Právì dozrávala raná jablka a tráva v zahradì byla plná padavèat. Zvíøata pokládala za samozøejmé, e si je spravedlivì rozdìlí mezi sebe, ale jednoho dne pøiel rozkaz, e vechna budou sebrána a odnesena na komandaturu, kde budou k dispozici prasatùm. Nìkterá zvíøata reptala, ale nic tím nezmìnila. Vechna prasata s tím souhlasila, dokonce i Kuli a Napoleon. Pitík byl povìøen, aby vìc vysvìtlil ostatním.

Soudruzi, zvolal, jistì si vichni uvìdomujete, e my prasata to nedìláme ze sobectví, èi e to snad znamená nìjaké privilegium.

Mnoho z nás ve skuteènosti jablka ani mléko nesnáí. Já osobnì je nesnáím. Jíme je jen proto, abychom si zachovali zdraví. Jablka, soudruzi, a to je dokázáno vìdecky, obsahují látky naprosto potøebné pro vývoj prasete. My prasata pracujeme duevnì. Celé (20)

zaøízení této farmy závisí na nás. Ve dne v noci se staráme o vae blaho. My ta jablka jíme a mléko pijeme pro vás! Víte, co by se stalo, kdybychom my, prasata, nebyla schopna dostát svým povinnostem? Jones by pøiel zpátky! Ano  Jones by se vrátil!

A soudruzi, jeèel Pitík témìø plaèky a poskakoval sem tam, mrskaje ocáskem, jistì nikdo nechcete, aby se Jones vrátil?

Bylali si zvíøata nìèím naprosto jista, pak tím, e nechtìjí Jonese zpìt. Kdy se na celý problém podívala z tohoto úhlu, neøekla u ani slovo. Bylo pøece úplnì jasné, e je v jejich zájmu, aby si prasata uchovala dobrou kondici. A tak se nakonec vichni bez øeèí shodli, e mléko a padavky (a také celá úroda jablek) patøí jen prasatùm.

IV.

Ne ubìhlo léto, rozíøila se zpráva o událostech na Farmì zvíøat témìø po celé zemi. Kuli a Napoleon vysílali kadý den hejno holubù, kteøí mìli za úkol vmísit se mezi zvíøata na sousedních farmách, vyprávìt jim o revoluci a uèit je melodii Zvíøat Anglie.

Pan Jones trávil vìtinu svého èasu ve výèepu u Rudého lva ve Willingdonu a stìoval si kadému, kdo byl ochoten ho poslouchat, na tu ílenou nespravedlnost, která se mu stala, kdy ho banda zvíøecích budiknièemù obrala o majetek. Ostatní farmáøi s ním v podstatì sympatizovali, ale nikdo nebyl ochoten mu pomoci.

Kadý tie pøemýlel, zda by Jonesùv krach nemohl nìjak vyuít ve svùj prospìch. Zvíøata mìla tìstí, e se oba statkáøi, kteøí sousedili s Farmou zvíøat, neustále hádali. První pøilehlý statek se jmenoval Lièín. Byla to obrovská zanedbaná staromódní farma s vyèerpanými pastvinami a pøebujelým ivým plotem, její velká èást u zarùstala lesem. Vlastníkem byl pan Pilkington, lehkomyslný farmáø, který trávil vìtinu èasu na honitbì èi rybolovem  podle roèního období. Druhá farma  Straèín  byla mení, ale podstatnì lépe udrovaná. Její majitel pan Frederick (21)

byl lachovitý mazaný chlapík, vìènì zapletený do soudních pøí, a mìl povìst bezohledného obchodníka. Ti dva se tak nenávidìli,

e se nikdy nedokázali na nièem dohodnout  ani kdy se vìc týkala spoleèného zájmu.

Nyní byli ale oba znepokojeni vývojem situace na Farmì zvíøat a peèlivì dbali na to, aby se jejich vlastní zvíøata nic nedozvìdìla.

Nejprve pøedstírali, e jim nápad, aby zvíøata sama hospodaøila, pøipadá k smíchu. Za ètrnáct dní bude po vem, øíkali. Roznáeli fámy, e se zvíøata na Panské farmì (nepøestali ji tak nazývat, název Farma zvíøat odmítali pøipustit) neustále rvou a chcípají hlady. Za nìjaký èas, kdy zvíøata oèividnì hlady nepomøela, pøili Frederick a Pilkington s novou historkou: na statku se prý dìje nìco stralivého, zvíøata se navzájem poírají, muèí rozhavenými podkovami a mají spoleèné samièky. Tak to dopadá, kdy se poruí øád Pøírody, øíkali Frederick a Pilkington.

Jejich øeèem vak témìø nikdo nevìøil. íøily se neurèité a zkreslené zvìsti o nádherné farmì, odkud byli vyhnáni lidé a kde jsou zvíøata pány, a bìhem toho roku probìhla venkovem vlna nepokojù. Vdy posluní býci divoèeli, ovce nièily ivé ploty a spásaly jetel, krávy kopaly do díí s mlékem, konì se pøí honech zastavovali pøed pøekákami a shazovali jezdce. A navíc se vechna zvíøata v okolí seznámila s melodií i slovy písnì Zvíøata Anglie.

Píseò se íøila neobyèejnou rychlostí  kdy ji zaslechli lidé, nedokázali ovládat vztek. Pøedstírali vak, e jim pøipadá smìná.

Øíkali, e nemohou pochopit, proè se zvíøata tak sniují s zpívají takovou odrhovaèku. Kadé zvíøe, které bylo pøi zpìvu pøistieno, dostalo na místì výprask. Pøesto se píseò potlaèit nepodaøilo. Kosi ji prozpìvovali na ivých plotech, holubi vrkali na jilmech, zaznívala v hlomozu kováren i melodii kostelních zvonù. Kdykoli ji lidé zaslechli, sevøelo se jim srdce strachy, nebo v ní cítili proroctví svého brzkého zániku.

Poèátkem øíjna, kdy bylo obilí sklizeno a èásteènì i vymláceno, pøiletìlo do dvora farmy ve velkém rozèilení hejno holubù. Jones, (22)

jeho èeledíni s pùltuctem dalích z Lièína a Straèína proli branou a blíí se po vozové cestì k farmì. Vichni mají hole, Jones rázuje první a tøímá puku. Je jasné, e chtìjí statek získat zpátky.

Jejich útok vak zvíøata ji dlouho oèekávala a byla na nìj dobøe pøipravena. Kuli, který nìkde nael a potom dlouho studoval knihu o taeních Julia Caesara, vedl obranné operace. Rychle vydal rozkazy a za okamik stála vechna zvíøata na svých místech.

Kdy se lidé pøiblíili k farmì, spustil Kuli první útok. Nad lidi vyletìlo pìtatøicet holubù a z výky na nì kálelo. Zatímco se mui potýkali s ptáky, vyrazily zpoza køoví husy a zaèaly je zlomyslnì típat do lýtek. To byl ale jen malý bojový manévr, který mìl vnést mezi nepøátele zmatek. Tento útok byl lehce odraen holemi. Vzápìtí Kuli zavelel znovu. Majka a Benjamin, vechny ovce  a Kuli v èele  zaèali vybíhat ze vech stran a vrhat se na lidi. Benjamin se otoèil a kopal do nich svými kopýtky. Ale opìt byli zahnáni holemi a okovanými botami. Náhle Kuli zajeèel, co

znamenalo povel k ústupu a zvíøata vbìhla zpìt do dvora. Mui se dali do vítìzoslavného køiku. Mysleli, e nepøítel se dal na útìk

 a tak se neuspoøádanì rozbìhli za zvíøaty. Pøesnì tohle Kuli

plánoval. Jakmile byli lidé ve dvoøe, odøízli jim ústupovou cestu tøi konì, tøi krávy a zbytek prasat, která doposud leela v záloze v kravínì. Kuli vydal signál k útoku a sám se vrhnul na Jonese.

Ten na nic neèekal, zdvihl puku a vypálil. Broky vyryly krvavé

rámy na Kuliových zádech a usmrtily jednu ovci. Ani by zpomalil, vrhl se stokilový Kuli celou svou vahou Jonesovi pod nohy. Jones vletìl na hromadu hnoje a pøi letu vzduchem ztratil puku.

Nejdìsivìji vak vyhlíel Boxer, který se vzepjal na zadní a vyráel obrovitýma okovanýma nohama. Hned prvním úderem zasáhl jednoho chlapíka z Lièína do hlavy tak, e se bezvládnì sloil do bláta. Nìkolik muù pøi pohledu na nìj upustilo hole a pokusilo se utéct. Propadli panice a za okamik je zvíøata honila kolem dvora. Byli mláceni, kopáni, kousáni. Ani poslední zvíøe na (23)

statku si nenechalo ujít pomstu a kadé ji provádìlo podle svého.

I koèka seskoèila náhle se støechy na záda jednoho èeledína a zaala mu drápy do krku, a se rozjeèel bolestí. Jakmile se na chvilku odkryla ústupová cesta, lidé bez váhání vyrazili ze dvora a pádili pryè po hlavní cestì. A tak se po pìtiminutové invazi neslavnì vraceli tou cestou, kterou pøili, a v patách mim bìelo hejno syèících hus, které je típaly do lýtek.

Utekli a na jednoho. Vzadu na dvoøe strkal Boxer kopytem do mladíka leícího tváøí v blátì a snail se jej otoèit. Hoch se nepohnul.

Je mrtev, øekl Boxer smutnì. Nechtìl jsem, aby to dopadlo takhle. Zapomnìl jsem, e mám podkovy. Kdo mi ale uvìøí, e jsem to neudìlal schválnì?

ádný soucit, soudruhu! køièel Kuli, jemu stále krvácely rány. Válka je válka! Dobrá lidská bytost je mrtvá lidská bytost!

Ale já jsem nechtìl nikoho zabít, ani èlovìka ne, opakoval Boxer s oèima plnýma slz.

Kde je Molina? vykøikl nìkdo.

Molina opravdu chybìla. Na chvíli to vzbudilo velký rozruch.

Zvíøata se bála, e ji lidé poranili nebo dokonce odvlekli s sebou.

Nakonec ji ale nali schovanou ve stáji, s hlavou zaboøenou do sena, Utekla hned, jak zaslechla výstøel. A mezitím, co ji ostatní hledali, probral se zdánlivì mrtvý mladík, který byl jen omráèený, a prchl nejkratí cestou.

Rozèilená zvíøata se shromádila a kadé co nejhlasitìji vypoèítávalo své zásluhy v bitvì. Následovala improvizovaná oslava vítìzství. Byla vztyèena vlajka a nìkolikrát zaznìla píseò Zvíøata Anglie. Pak se konal dùstojný pohøeb zabité ovce. Nad hrobem, na který zasadili keø hlohu, promluvil Kuli. Ve svém projevu zdùraznil, e kadé zvíøe musí být pøipraveno poloit za farmu ivot, budeli tøeba.

Poté se zvíøata jednomyslnì usnesla zavést vojenský øád Zvíøe

hrdina I. tøídy, který byl také hned udìlen Kuliovi a Boxerovi.

(24)

Jako øád poslouila mosazná medaile (ve skuteènosti staré mosazné ozdoby pro konì, které nala v kùlnì) a mìl se nosit jen v nedìli a o svátcích. Pak byl zaveden také øád Zvíøehrdina II. tøídy a byl in memoriam udìlen mrtvé ovci.

Zvíøata se dlouho nemohla dohodnout, jak bitvu pojmenovat.

Nakonec se rozhodla, e do historie farmy se dnení událost zapíe jako Bitva u kravína, protoe právì od nìj byl veden útok ze zálohy.

Puka pana Jonese zùstala leet v blátì, nìjaká munice byla ji

døíve nalezena v domì, a proto zvíøata rozhodla, e umístí puku k patì stoáru, jako by to bylo dìlo, a e dvakrát roènì, 12. øíjna ve výroèní den Bitvy u kravína a o svatojánské noci, v den výroèí revoluce, bude z Jonesovy puky vypálena slavností rána.

V.

S blíící se zimou pøibývaly i starosti s Molinou. Ráno chodívala pozdì do práce s omluvou, e zaspala, a stìovala si na záhadné bolesti, pøestoe chu k jídlu mìla vynikající. Pod rùznými záminkami odbíhala k napajedlu, kde postávala a zhlíela se ve svém obrazu ve vodì. Ale proslýchalo se také, e v tom je nìco závanìjího. Jednoho dne, kdy se Molina bezcílnì potulovala dvorem, pohazovala svým dlouhým ocasem a výkala stéblo sena, vzala si ji Lupina stranou.

Molinko, øekla, musím ti nìco váného øíci. Vidìla jsem tì dnes ráno, jak se natahuje pøes ivý plot, oddìlující Farmu zvíøat od Lièína. A na druhé stranì plotu stál jeden z èeledínù pana Pilkingtona. Byla jsem sice dost daleko, ale jsem si skoro jista, e jsem vidìla, jak s tebou mluví a ty jsi mu dovolila, aby tì hladil po nose. Co to má znamenat, Molino?

Molina se zaèala vzpínat a buit kopyty do zemì. To není pravda! Nehladil mì!

Molino! Podívej se na mne  dává mi své èestné slovo, e tì ten mu nepohladil?

Není to pravda! opakovala Molina  do tváøe se ale Lupinì (25)

nepodívala a v pøítí chvíli se rozbìhla a utekla do polí.

Lupina chvíli pøemýlela a pak, ani by cokoliv øekla ostatním, odela do Molininy stáje. Kopýtkem odhrnula trochu slámy; pod slámou byl schován kostkový cukr a nìkolik svazkù stuek rùzných barev.

Za tøi dny Molina zmizela. Pár týdnù se o ní nevìdìlo, ale pak jednou holubi pøinesli zprávu, e ji vidìli ve Willingdonu. Byla zapøaena do hezké èervenoèerné bryèky, stojící pøed hospodou.

Rudolící tlusoch v kostkovaných kalhotech a kamaích, který vypadal na hospodského, ji hladil po nozdrách a krmil cukrem.

Molina mìla èerstvì pøistøienou høívu, do pramene nad èelem vpletenou arlatovou stuku a vypadala prý velmi spokojenì, øíkali holubi. Zvíøata u o ní nikdy nemluvila.

V lednu pøilo skuteènì oklivé poèasí. Zem promrzla na kámen a na polích se nedalo pracovat. Ve velké stodole probìhlo mnoho schùzí a prasata se zabývala plánováním èinnosti pro nastávající sezónu. Obecnì bylo uznáno, aby prasata, evidentnì chytøejí ne

ostatní zvíøata, rozhodovala o vech politických otázkách farmy

 jejich rozhodnutí pak musela být ratifikována vìtinou hlasù.

Tato úmluva mohla fungovat vcelku dobøe, kdyby nedocházelo k neshodám mezi Kuliem a Napoleonem. Ti se hádali i v momentech, kdy o nic nelo. Jestlie jeden z nich navrhl osít vìtí plochu jeèmenem, bylo jasné, e druhý bude poadovat vìtí plochu pro oves; a jestlie jeden tvrdil, e nìjaké pole se hodí pro zasázení zelí, pak druhý prohlásil, e se hodí jen a jen pro øepu.

Oba mìli své stoupence, a tak nìkteré diskuse byly velmi runé.

Na schùzích svými brilantními projevy získával vìtinu obvykle Kuli, ale Napoleon získával podporu v obdobích mezi schùzemi.

Zvlátì velký úspìch míval u ovcí, je si u dávno oblíbily a pøi vhodných i nevhodných pøíleitostech beèely své Ètyøi nohy dobré, dvì nohy patné. Nyní tímto skandováním èasto pøeruovaly schùze v rozhodujících momentech Kuliových projevù.

(26)

Kuli prostudoval nìkterá starí èísla Farmáøe a chovatele, která nael v domì, a byl plný plánù na inovace a vylepení. Mluvil uèenì o melioracích, silái a pevné podestýlce, a vypracoval sloité schéma, podle kterého by kadé zvíøe mìlo konat svoji potøebu pøímo na poli, kadý den na jiném místì, aby se uetøila práce s rozvozem hnoje. Napoleon s ádnými svými plány nepøiel, ale tie øíkal, e Kuliovy plány nebudou k nièemu; zdálo se, e hraje na èas. Ale nejvánìjí rozpory se ukázaly v otázce vìtného mlýna.

Na podlouhlé pastvinì, nedaleko od budov farmy, byl malý pahorek, tvoøící nevyí místo na statku. Po prùzkumu okolí Kuli

prohlásil, e právì zde by mìl stát vìtný mlýn, který by pohánìl dynamo a dodával farmì elektøinu. Elektøinou by se svítilo ve stájích, v zimì by se jí vyhøívaly. Pohánìla by také cirkulárku, øezaèku píce, rotovník a elektrické dojení. Zvíøata o podobných zaøízeních nikdy neslyela (farma byla zastaralá a mìla jen primitivní stoje), poslouchala tedy v úasu, zatímco Kuli rozvíjel obrazy fantastických strojù, které za nì budou dìlat tu nejtìí práci, a ona se budou moci rekreovat na polích èi vzdìlávat se ètením a konverzací.

Kuliovy plány vìtného mlýna byly dokonèeny bìhem nìkolika týdnù. Mechanické detaily pocházely vìtinou ze tøí knih, které kdysi patøily panu Jonesovi  Tisíc uiteèných rad domácím kutilùm, Kadý sobì zedníkem a Elektrikáø zaèáteèník. Za svoji pracovnu poíval Kuli pøístøeek, kde bývaly inkubátory 

mìla hladkou døevìnou podlahu, na které se dalo kreslit. Zavíral se tam celé dlouhé hodiny. Otevøenou knihu mìl zatíenou kamenem, vzruenì poskakoval sem a tam a køídou, ji si uchytil do paznehtu, kreslil jednu èáru pøes druhou a rozèilenì pøi tom pokvikoval. Plány jako komplikovaná zmì høídelí a ozubených kol brzy pokrývaly pøes polovinu podlahy. Ostatní zvíøata pokládala Kuliovy malùvky za zcela nerozlutitelné, ale dìlaly na nì velký dojem. Kadé zvíøe se alespoò jednou dennì chodilo na plány dívat.

Pøily i slepice a kaèeny, celé nervózní, aby køídové èáry (27)

nepolapaly. Jen Napoleon se drel zpátky. Od poèátku se prohlásil za nepøítele vìtrného mlýna. Jednoho dne si vak pøiel plány neèekanì prohlédnout. Dupal po místnosti, prohlíel si zblízka kadou podrobnost, nìkolikrát zafunìl a pak pøemýlivì postál.

Náhle zvedl nohu, vymoèil se na plány a beze slova odeel.

V otázce vìtrného mlýna byla farma roztìpená. Kuli

nepopíral, e je èeká tìká práce. Kameny bude tøeba opracovat a postavit na sebe, dále budou muset vyrobit plachty a sehnat dynama a kabely. (Jak ty se opatøí, to Kuli neøíkal.) Tvrdil, e ve mùe být hotovo za rok. Pak se ale, jak øíkal, uetøí tolik práce, e postaèí, kdy zvíøata budou pracovat jen tøi dny v týdnu. Na druhé stranì Napoleon argumentoval, e úkolem dne je zvýit produkci

rádla, a pokud budou plýtvat èasem na stavbu vìtrného mlýna, zemøou vichni hlady. Zvíøata se rozdìlila na dvì skupiny pod hesly Volte Kulie a tøídenní pracovní týden a Volte Napoleona a plné aludky. Jediný Benjamin se nepøidal k ádné skupinì.

Neuvìøil ani tomu, e by nìkdy mìlo být víc rádla, ani tomu, e mlýn snad uetøí práci. Øíkal, e a u s mlýnem, èi bez nìj, pùjde

ivot dál tak, jak el vdy, to jest patnì.

Mimo rozmíek v otázce vìtného mlýna tu byl také problém obrany farmy. Bylo naprosto jasné, e i kdy lidé byli v Bitvì u kravína poraeni, podniknou dalí a odhodlanìjí pokus zmocnit se znovu farmy a nastolit opìt vládu pana Jonese. Mají pro to teï o dùvod víc  zpráva o jejich poráce se roznesla po celé zemi, take zvíøata v sousedních farmách byla vzdornìjí ne obvykle.

Pochopitelnì e Kuli a Napoleon mìli na otázku obrany rozdílné názory. Podle Napoleona si zvíøata mìla opatøit zbranì a nauèit se je pouívat. Podle Kulie zase mìla vysílat dalí a dalí holuby mezi zvíøata na jiné farmy a podnìcovat tam povstání. Jeden argumentoval, e pokud se zvíøata nebudou umìt sama bránit, budou ovládnuta; druhý zase øíkal, e kdy dojde k povstáním vude, nebude u potøeba se bránit. Zvíøata poslouchala nejprve Napoleona, pak Kulie, a nemohla si uspoøádat v hlavì, kdo má (28)

pravdu. Vlastnì souhlasila vdy s tím, kdo právì mluvil.

Koneènì pøiel den, kdy byly Kuliovy plány dokonèeny. Na nadcházející nedìlní schùzi se hlasováním mìlo rozhodnout, zda se zaène s prací na stavbì vìtrného mlýna. Kdy se zvíøata shromádila ve velké stodole, vystoupil Kuli, a pøesto e byl èasto pøeruován beèením ovcí, pøednesl své zdùvodnìní stavby mlýna.

Pak vystoupil s odpovìdí Napoleon. Øekl velmi tie, e celý vìtrný mlýn je nesmysl a e nikomu nedoporuèuje, aby hlasoval pro; mluvil stìí pùl minuty a zdálo se, e je mu témìø jedno, jak jeho proslov zapùsobí. Poté opìt vyskoèil Kuli, pøekøièel ovce, je

znovu zaèínaly beèet, a vánivì obhajoval své plány. A doposud byly sympatie zvíøat rozdìleny témìø rovnomìrnì; Kuliovo nadení je vak teï uchvátilo. Záøivými slovy vykresloval obraz Farmy zvíøat, jakou bude, a se zvíøata zbaví otrocké práce.

Nechával se svými pøedstavami unáet mnohem dál ne jen k øezaèkám nebo cirkulárkám. Elektøina bude slouit pro pohon mlátièek, pluhù, bran, válcù, sekaèek a samovazaèù; bude dodávat svìtlo do kadé stáje, horkou i studenou vodu, i topit. Jakmile domluvil, nebylo ji pochyb o tom, jak budou zvíøata volit. Ale v tomto okamiku se postavil Napoleon, podivnì se na Kulie podíval a z hrdla mu vylo pitivé zakvièení, jaké od nìj jetì nikdo pøedtím neslyel.

Zvenèí se okamitì ozvalo hrozné tìkání a do stodoly se vøítilo devìt obrovských psù s obojky pobitými ocelovými trny. Vrhli se rovnou na Kulie, který taktak staèil vèas vyskoèit a vyhnout se jejich chòapajícím èelistem. Ve vteøinì vylétl ze dveøí, psy v zádech.

Vydìená s ohromená zvíøata sledovala bez dechu ze dveøí tvanici.

Kuli bìel napøíè dlouhou pastvinou vedoucí k cestì. Bìel tak rychle, jak jen mohl, psy vak mìl v patách. Náhle uklouzl a zdálo se, e u ho dostanou. Opìt se ale vzchopil a bìel jetì rychleji, pak ho psi zase zaèali dohánìt. Jeden z nich skoro dosáhl svými zuby Kuliovi na ocas, ten se mu ale staèil vysmeknout. Pak jetì z posledních sil zasprintoval, prorazil díru v ivém plotì a navdy (29)

zmizel.

Mlèky a vydìena vracela se zvíøata zpìt do stodoly. Psi se vrátili za malou chvíli. Zpoèátku nikoho ani nenapadlo, odkud se vùbec vzali  brzy se to vak objasnilo. Byla to tìòata, je Napoleon odebral jejich matce a pak je v soukromí vychovával. I kdy

nebyli jetì plnì dorostlí, byli velcí a mìli divoký vlèí výraz. Dreli se pøi Napoleonovi a zvíøata si povimla, e se k nìmu lísají stejnì, jako se psi døíve lísali k panu Jonesovi.

Následován svou smeèkou, vystoupil Napoleon na vyvýené místo, odkud kdysi mluvil starý Major. Oznámil, e ode dneka se ruí v nedìli ranní schùze. Øekl, e jsou zbyteèné a ztrácí se jimi èas. Od teï se vekeré otázky, spojené s prací na farmì budou øeit ve zvlátním výboru prasat, jemu bude pøedsedat on.

Zasedání budou uzavøená a rozhodnutí pak sdìlována ostatním zvíøatùm. Zvíøata se nadále budou v nedìli dopoledne scházet, aby vzdala èest vlajce, zazpívala Zvíøata Anglie a pøevzala rozkazy na dalí týden. Diskutovat se vak ji nebude.

I pøes ok, který pro nì znamenalo Kuliovo vyhnání, byla zvíøata tímto sdìlením ponìkud rozèarována. Nìkterá by snad i protestovala, kdyby mìla po ruce nìjaké vhodné argumenty.

Dokonce i Boxer byl vyveden z míry. Klopil ui a potøásal hlavou, snail se uspoøádat si v hlavì mylenky. Nakonec stejnì nevymyslel nic, co by mohl vyslovit. Ale i mezi prasaty se nalo pár pochybovaèù. Ètyøi podsvinèata v první øadì zaèala nesouhlasnì kvièet, vyskoèila a zaèala jedno pøes druhé mluvit. Psi, sedící kolem Napoleona, vak náhle hrozivì zavrèeli; podsvinèata zmlkla a zase se posadila. Ovce pak spustily Ètyøi nohy dobré, dvì nohy patné

a beèely dobrých patnáct minut, take dalí diskuse byla znemonìna.

Pitík byl pozdìji vyslán, aby po farmì vysvìtlil nové uspoøádání.

Soudruzi, øekl, jsem pøesvìdèen, e kadé zvíøe si jistì uvìdomuje, jak velkou obì na sebe vzal soudruh Napoleon, kdy

(30)

pøijal povinnost vést ostatní. Nemyslete si, soudruzi, e vést je snad nìjaké potìení! Naopak, je to hluboká a tìká odpovìdnost.

Nikdo si neuvìdomuje lépe ne soudruh Napoleon, e vechna zvíøata si jsou rovna. Byl by asten, kdyby vás mohl nechat rozhodovat samotné. Ale vy byste nìkdy mohli rozhodnout patnì!

Soudruzi, a kam bychom se pak dostali? Pøedstavme si, e byste se napøíklad rozhodli pro Kulie s jeho vidinou vìtrného mlýna 

pro toho Kulie, který  jak dnes víme  nebyl nic jiného ne

zloèinec!

Ale v Bitvì u kravína bojoval stateènì, øekl nìkdo.

Stateènost není vechno, øekl Pitík. Dùleitìjí jsou loajalita a poslunost. A pokud jde o Bitvu u kravína, jsem pøesvìdèen, e pøijde èas, kdy vyjde najevo, e Kuliovy zásluhy v této bitvì jsou znaènì pøehnané. Disciplína, soudruzi, elezná disciplína! To je heslo dneka. Jeden chybný krok a máme nepøítele v zádech.

Soudruzi, jistì byste nechtìli, aby se Jones vrátil?

A opìt  na tento argument odpovìï nebyla. Jistìe nikdo nechtìl, aby se Jones vrátil. Pokud mìly nedìlní schùze pøispívat k jeho návratu, pak tedy rozhodnì musely pøestat. Boxer, který u si mohl vechno v klidu promyslet, vyjádøil veobecnou náladu takto: Kdy to øíká soudruh Napoleon, musí to být pravda! A od té doby ke svému osobnímu mottu Budu pracovat lépe a radostnìji! pøidal slogan Napoleon má vdycky pravdu!

A to u se zima nachýlila ke konci; byl èas na jarní orbu.

Místnost, kde Kuli kreslil své plány, byla uzamèená a mìlo se za to, e plány vìtného mlýna byly z podlahy smyty. Kadou nedìli v deset hodin dopoledne se zvíøata scházela ve velké stodole, aby vyslechla pøíkazy na dalí týden. Lebka starého Majora, nyní ji

holá, bez masa, byla vykopána z hrobu a umístìna na palek vedle puky u paty stoáru vlajky. Po vztyèení vlajky musela zvíøata pøed vstoupením do stodoly projít uctivì kolem lebky. Dnes u

uvnitø nesedávala pohromadì, jako kdysi. Napoleon s Pitíkem a dalím prasetem jménem Minimus, je mìlo pozoruhodný tal-

(31)

ent skládat písnì a básnì, sedávali v popøedí na vyvýeném prostranství, devìt psù kolem nich tvoøilo pùlkruh a za nimi sedìla ostatní prasata. Zbytek zvíøat sedìl èelem k nim v hlavním prostoru stodoly. Napoleon èetl týdenní rozkazy pøísnì, témìø vojensky, a po jediném pøezpívání písnì Zvíøata Anglie se zvíøata rozela.

Tøetí nedìli po Kuliovì vyhnání Napoleon zvíøata ponìkud pøekvapil sdìlením, e vìtrný mlýn se pøece bude stavìt. Dùvody, které ho vedly ke zmìnì názoru, neuvedl: pouze zvíøata varoval,

e splnìní tohoto nároèného úkolu vyaduje jetì tvrdí práci.

Moná bude i tøeba sníit pøídìly rádla. Nicménì vechny plány ji jsou pøipraveny a do nejmeního detailu. Zvlátní výbor prasat na nich pracoval celé poslední tøi týdny. Podle propoètù bude stavba vìtrného mlýna a dalích vylepení trvat dva roky.

Toho veèera Pitík vem soukromì vysvìtlil, e Napoleon ve skuteènosti nikdy nebyl proti vìtrnému mlýnu. Naopak, byl to právì on, kdo jej od poèátku podporoval, a plány, které nakreslil Kuli na podlahu inkubátoru, byly ukradeny z Napoleonových listin. Vìtrný mlýn byl vlastnì výtvor Napoleona. Nìkdo se otázal, proè tedy proti mlýnu tak ostøe vystupoval? Tady se Pitík zaèal tváøit velmi vychytrale. Byla to, jak øekl, mazanost soudruha Napoleona. On byl jen jako proti vìtrnému mlýnu, byl to jen manévr, jak se zbavit Kulie, který byl nebezpeèný a mìl na zvíøata

patný vliv. Nyní, kdy byl Kuli odklizen, mùe plán v klidu pokraèovat bez jeho ruivého vlivu. Tomu se øíká, tak pravil Pitík, taktika. Nìkolikrát zopakoval: Taktika, soudruzi, taktika!

a pøitom poskakoval a s veselým smíchem mrskal ocáskem. Zvíøata si sice nebyla úplnì jista, co to slovo znamená, avak Pitík mluvil tak pøesvìdèivì a tøi psi, kteøí náhodou byli s ním, vrèeli tak hrozivì, e jeho vysvìtlení bylo pøijato bez dalích otázek.

VI.

Po celý ten rok døela zvíøata jak otroci. Byla pøi tom ale astna; nelitovala ádného úsilí èi obìtí, protoe si dobøe uvìdomovala, (32)

e to, co dìlají, dìlají jen pro svoje dobro a pro dobro tìch, kdo pøijdou po nich  a ne pro nìjakou bandu líných lidských zlodìjù.

Pøes jaro a léto byl edesátihodinový pracovní týden a v srpnu Napoleon ohlásil, e se navíc bude pracovat také v nedìli odpoledne. Tato práce byla pøísnì dobrovolná, ale kadé zvíøe, které by se jí snad nezúèastnilo, èekalo zkrácení pøídìlù rádla na polovinu. I tak vak bylo nutné nechat nìkteré úkoly stranou. nì dopadly o nìco hùøe ne ty loòské a dvì pole, kde mìla být zasázena øepa, leela jetì zaèátkem léta ladem, protoe se nepodaøilo vèas dokonèit orbu. Z toho se dalo pøedpokládat, e nadcházející zima bude kruná.

Vìtrný mlýn pøináel neoèekávané potíe. U farmy sice byl dobrý vápencový lom, a ve skladitích se nalo dost písku a cementu, take vechen stavební materiál byl po ruce, ale zpoèátku neøeitelný problém pøedstavovalo pro zvíøata lámání kamene na potøebnou velikost. Zdálo se, e to nepùjde jinak ne

pomocí pièákù a sochorù, s kterými ovem zvíøata zacházet neumìla, protoe ádné nedokáe stát na zadních nohách. Po týdnech marného úsilí napadla nìkoho spásná mylenka  vyuít gravitaèní síly. Na dnì lomu se povalovaly obrovské balvany, které nemohla pouít pro jejich velikost. Zvíøata kolem nich uvázala lana a pak je vechna dohromady, krávy, konì, ovce, kadé zvíøe, je mohlo pomoci  i prasata nìkdy v kritických okamicích pøiloila ruku k dílu  vytahovala pomalu po úboèí lomu nahoru nad svah, odkud je pak svrhávala, aby se dole roztøítily. Pøeprava ji rozbitých kamenù pak byla pomìrnì jednoduchá. Konì je odváeli na kárách, jednotlivé kusy vytahovaly ovce a Majka s Benjaminem se zapøáhli do staré bryèky a pøispìli svým dílem.

Do konce léta byla shromádìna dostateèná zásoba kamenù a za dozoru prasat se zaèalo se stavbou.

Byla to vak pomalá a vyèerpávající døina. Èasto se namáhali celý den, ne se podaøilo vytáhnout jediný velký balvan, a nìkdy se stalo, e se pak po dopadu na dno lomu na mení kusy nerozdìlil.

(33)

Bez Boxera, který mìl sílu jako snad vechna ostatní zvíøata dohromady, by se asi nedokázalo nic. Kdy balvan zaèal prokluzovat a zvíøata se ji vidìla staena dolù jeho vahou, Boxer se zapøel do lana a balvan zarazil. Pohled na Boxera, jak kousek po kousku táhne lano, lapá po dechu, obrovské boky má zalité potem a kopyta zarývá do zemì, naplòoval kadého obdivem.

Lupina ho obèas varovala, e se nesmí tolik pøepínat, ale Boxer ji nikdy neposlechl. Jeho dvì hesla Budu pracovat lépe a radostnìji

a Napoleon má vdy pravdu jako by pro nìj byla dostaèující odpovìdí na vechny problémy. Domluvil se s kohoutem, aby ho ráno probudil o tøi ètvrtì hodiny døíve místo o pùl hodiny.

A v øídkých okamicích oddechu, kterých tak jako tak u mnoho nebylo, chodíval do lomu, nakládal káru kamením a sám ji tahal na stavenitì.

I pøes tìkou práci se bìhem léta zvíøatùm nevedlo nejhùø.

Nemìla sice o nic víc rádla ne za dnù pana Jonese, ale nemìla ho snad ani ménì. Výhoda toho, e krmila jen sebe a nemusela se starat o pìt marnotratných lidí navíc, pøevaovala nad øadou jiných nevýhod. A zpùsob práce zvíøat byl v øadì pøípadù úèinnìjí a etøil práci. Napøíklad odplevelování polí se dìlo s peèlivostí, jaké lidé nikdy nebyli schopni. A protoe ádné zvíøe nyní nekradlo, nebylo nutné oddìlovat pastviny od polí ploty, co uetøovalo spoustu práce s udrováním ivých plotù a branek. Nicménì v prùbìhu léta zaèal statek pociovat nedostatek rùzných materiálù. Chybìl parafinový olej, høebíky, provazy, suchary pro psy a elezo na podkovy pro konì, tedy vìci, které si farma vyprodukovat sama nemohla. Pozdìji bude zapotøebí osiva a umìlých hnojiv, i rùzného náøadí a strojù pro vìtrný mlýn. Jak tohle vechno opatøí, to si nikdo nedovedl ani pøedstavit.

Jedno nedìlní dopoledne, kdy se zvíøata shromádila, aby vyslechla pøíkazy, oznámil Napoleon, e se rozhodl pro novou hospodáøskou politiku. Od nynìjka bude Farma zvíøat obchodovat se sousedními farmami. Pochopitelnì, e nì za komerèním úèelem, (34)

ale jen proto, aby mohla získat nejpotøebnìjí materiál. Vìtrný mlýn musí stát nad vím ostatním, øekl. V souèasné dobì proto dojednává prodej fùry sena a èásti letoní úrody jeèmene, a pozdìji, budeli nutné získat dalí peníze, domluví se prodej vajec, pro které je ve Willingdonu vdy odbyt. Jak øekl Napoleon, slepice by tuto obì mìly uvítat jako svùj zvlátní pøínos pro stavbu vìtrného mlýna.

A zvíøata opìt zaívala zvlátní tíseò. Nikdy se nebude jednat s lidmi, nikdy se nebude obchodovat, nikdy se nebudou pouívat peníze  copak to nebylo v nejstarích rezolucích, pøijatých na první triumfální schùzi po vyhnání Jonese? Vechna zvíøata se na pøijetí takových usnesení pamatovala, nebo si alespoò myslela, e se pamatují. Ètyøi podsvinèata, která protestovala, kdy Napoleon zakázal schùze, se nesmìle ozvala, okamitì vak byla umlèena rezolutním vrèením psù. Pak zaèaly ovce beèet své obvyklé Ètyøi nohy dobré, dvì nohy patné a chvilkové napìtí bylo rozptýleno. Nakonec vyzval Napoleon máchnutím nohy ke klidu a oznámil, e vechno ji domluvil. Zvíøata nebudou muset pøicházet do styku s lidmi, co by pochopitelnì nebylo ádoucí.

Rozhodl se, e celé bøemeno pøevezme na svá bedra. Jistý pan Whymper, advokát z Willingdonu, ji souhlasil, e bude fungovat jako prostøedník mezi Farmou zvíøat a okolním svìtem. Vdy v pondìlí ráno si pøijde na farmu pro instrukce. Napoleon svoji øeè zakonèil obvyklým zvoláním A ije Farma zvíøat! a po pøezpívání Zvíøat Anglie dostala zvíøata rozchod.

Pitík pak obcházel farmu a zvíøata uklidòoval. Ubezpeèoval je, e rezoluce proti obchodování a poívání penìz, nejene nebyla nikdy pøijata, ale nebyla ani pøeloena ke schválení. Je to úplný výmysl, jeho vznik má poèátek nepochybnì ve lích roziøovaných Kuliem. Nìkterá zvíøata nicménì stále pociovala urèité pochybnosti. Pitík se jich vak ostøe zeptal: Soudruzi, není pravdìpodobnìjí, e se vám to jen zdálo? Máte o takových rezolucích nìjaké dùkazy? Je to snad nìkde na papíøe? A protoe (35)

nebylo pochyb, e nic takového nikde zapsáno není, pøijala zvíøata vysvìtlení, e se zmýlila.

Jak bylo dohodnuto, kadé pondìlí dopoledne pøicházel na farmu pan Whymper. Byl to drobný muík s licousy, který pùsobil prohnaným dojmem, celkem podøadný advokát, ale dostateènì mazaný, aby si s pøedstihem uvìdomil, e Farma zvíøat bude potøebovat zprostøedkovatele a e objednávky by mohly být výhodné. Zvíøata pozorovala jeho pøíchody a odchody se smíenými pocity, a kde bylo moné, vyhnula se mu. Nicménì pohled na Napoleona, jak stojí na ètyøech nohách a udìluje pokyny Whymperovi, stojícímu zpøíma, je naplòoval hrdostí a èásteènì i smiøoval s novým vývojem. Jejich vztahy k lidem u nebyly jako døív. Nenávist lidí vùèi Farmì zvíøat se teï, kdy prosperovala, nezmenila, spíe naopak  nenávidìli ji jetì víc. Kadý èlovìk povaoval za otázku svého pøesvìdèení, e farma døíve èi pozdìji zbankrotuje: a hlavì  e vìtný mlýn bude prohra. Po hospodách si lidé na nákresech vìtrného mlýnu navzájem dokazovali, e stavba musí spadnout, a kdy ne, tak e v ádném pøípadì nebude fungovat. Ale a chtìli nebo nechtìli, pøi pohledu na to, jak zvíøata dokázala své záleitosti zvládnout, získala farma u lidí urèitý respekt. V tomto ohledu bylo pøíznaèné, e zaèali Farmu zvíøat nazývat jejím správným jménem a pøestali pøedstírat, e jde o Panskou farmu. Také pøestali udrovat styky s Jonesem, který u se vzdal nadìje získat svùj statek a odstìhoval se do jiné èásti zemì. Mimo pana Whympera nebyl nikdo z vnìjího svìta s farmou ve styku, ale stále se eptalo, e Napoleon má v úmyslu uzavøít buï s panem Pilkingtonem z Lièína, èi panem Frederickem ze Straèína dùleité obchodní dohody  ale nikdy s obìma souèasnì, jak se øíkalo.

Asi v té dobì se prasata náhle pøestìhovala do Jonesova domu, a zaèala tam bydlet. A zvíøatùm se opìt zdálo, e si vzpomínají na nìjakou rezoluci, ji kdysi pøijala. A opìt je musel Pitík pøemlouvat a vysvìtlovat, e tomu tak není. Jak øekl, bylo naprosto nezbytné, (36)

aby prasata, která jsou mozkem farmy, mìla k dispozici místo, v nìm bude klid potøebný pro práci. Dùstojnosti Vùdce (v poslední dobì, kdy mluvil o Napoleonovi, tituloval ho Vùdce) pøísluí bydlet v domì, a nikoli v obyèejném chlívku. Nìkterá zvíøata byla pøesto zneklidnìna, kdy slyela, e prasata nejene

erou v kuchyni a pouívají obývací místnosti pro odpoèinek, ale také spí v postelích. Boxer to jako obvykle odbyl svým Napoleon má vdy pravdu, ale Lupina, která byla pøesvìdèena, e si urèitì pamatuje na pravidlo týkající se postelí, se odebrala za stodolu a snaila se vylutit Sedm pøikázání, která tam byla zapsána. Kdy zjistila, e sama není schopna pøeèíst víc ne

jednotlivá písmena, dola pro Majku.

Majko, øekla, pøeèti mi Ètvrté pøikázání. Neøíká se tam nìco o tom, e se nesmí spát v postelích?

S urèitými potíemi se Majce podaøilo nápis pøeèíst. ádné zvíøe nebude spát v posteli s prostìradly, øekla koneènì.

To je podivné, pomyslela si Lupina, e si nevzpomínám na prostìradla ve Ètvrtém pøikázání. Kdy to ale je jasnì napsáno na zdi, bude to tak. A Pitík, který el v doprovodu dvou èi tøí psù náhodou kolem, rád uvedl celou záleitost na správnou míru.

Tak soudruky, jistì jste slyely, e my, prasata, teï spíme v domì v postelích. A proè by ne? Snad si nemyslíte, e se nìkdy pøijalo nìjaké usnesení proti postelím? Postel, to je prostì místo, kde se spí. Kdy se to tak vezme, je i otep slámy ve stáji postelí.

Pøijalo se usnesení proti prostìradlùm, která zavedli lidé. My jsme prostìradla odstranili a spíme mezi dekami. Ano, postele jsou pohodlné. Ale ne víc, ne potøebujeme, soudruky, pøi naí namáhavé duevní práci. Snad byste nás, soudruky, nepøipravily o zaslouený odpoèinek? Nechcete pøece, aby nás nae povinnosti utýraly? Jistì byste si nepøály, aby se Jones vrátil?

V tomto bodì ho zvíøata okamitì ujistila, e nechtìjí, aby se Jones vrátil, a o spaní prasat v domì se u nemluvilo. A kdy bylo o nìkolik dní pozdìji oznámeno, e od nynìjka budou prasata (37)

ráno vstávat o hodinu pozdìji ne ostatní zvíøata, nikdo si ani nepostìoval.

Pøiel podzim  zvíøata byla unavená, ale astná. Mìla za sebou perný rok a po odprodeji èásti sena a zrní nebyly zásoby na zimu pøíli hojné, ale vechno vynahrazoval vìtný mlýn. Po ních pøila øada slunných dnù a zvíøata døela víc ne jindy, kdy se snaila zeï mlýna vyhnat o dalího ètvrt metru do výky. Boxer vstával i v noci a pracoval sám jednu èi dvì hodiny pøi svitu mìsíce. Ve vzácných chvílích volna chodila zvíøata kolem napùl rozestavìného mlýnu, obdivovala sílu a kolmost jeho stìn a asla, e vùbec byla schopna nìco tak impozantního postavit. Jen starý Benjamin odmítal nadení nad vìtrným mlýnem a jako obvykle utrousil jen záhadnou poznámku, e osli ijí dlouho.

Pøiel listopad a s ním nárazy jihozápadních vichrù. Stavba se musela pøeruit, protoe na míchání cementu bylo pøíli vlhko.

Jedné noci pøila tak silná vichøice, e se budovy kymácely v základech a se støechy stodoly odnesl vítr nìkolik taek. Slepice se probudily, kvokaly hrùzou, protoe se jim zdálo, e nìkdo v dálce slyí ránu jako z dìla. Kdy ráno zvíøata vyla ze stájí, zjistila, e stoár vlajky je zlomený a jeden jilm na konci sadu vyvrácený z koøenù jak øedkvièka. A vzápìtí zaznìl z hrdel vech zvíøat zoufalý sten. Jejich zrakùm se naskytl hrùzný pohled: vìtrný mlýn se zbortil.

Zvíøata se jako na povel rozbìhla ke staveniti. Napoleon, který zøídka zrychloval krok, bìel jako první. Ano, tady leel výsledek jejich døiny, srovnaný se zemí, vude kolem rozházeno kamení, je tak pracnì shromaïovala. Zvíøata nìmì stála a zoufale zírala na spou kolem. Napoleon beze slov pøecházel sem a tam, obèas jen zafunìl. Ocásek se mu napøímil a ostøe jím mrskal ze strany na stranu, co u nìj znamenalo intenzívní duení èinnost. Náhle se zastavil, jako by jej nìco napadlo.

Soudruzi, øekl potichu, víte, kdo za tohle vechno mùe?

Víte, kdo v noci pøiel a strhl vìtný mlýn? KULI! zaøval náhle (38)

hlasem tura. Kuli to provedl! Jen tak ze zlomyslnosti, aby rozvrátil nae plány a pomstil se za své potupné vyhnání. Pod plátíkem noci se ten zrádce pøiplíil a znièil nám témìø celoroèní práci. Soudruzi, tady na místì teï vynáím nad Kuliem trest smrti.

Komu se podaøí pøivést ho pøed soud, dostane pytel jablek, a kdo se ho zmocní ivého, dostane øád Zvíøehrdina II. tøídy a dva pytle jablek!

Zvíøata byla nevyslovitelnì okována skuteèností, e právì Kuli

byl schopen takového èinu. Ozývaly se výkøiky rozhoøèení a vichni zaèali promýlet zpùsoby, jak Kulie chytit, kdyby se nìkdy vrátil.

Témìø okamitì byly v trávì, kousek od pahorku, objeveny praseèí stopy. Daly se sledovat jen pár metrù, ale jak se zdálo, vedly k otvoru v ivém plotu. Napoleon je oèichával a pak prohlásil, e patøí Kuliovi. Vyslovil i názor, e Kuli asi pøiel od Lièína.

Soudruzi, neztrácejme ani chvíli, øekl Napoleon, jakmile stopy prozkoumali. Musí se udìlat spousta práce. Hned dnes zaènìme znovu s výstavbou vìtrného mlýna, a budeme ho stavìt pøes celou zimu, a mrzne, snìí èi prí. Ukáeme tomu hnusnému zrádci, e nae práce se jen tak lehko znièit nedá. Pamatujme, soudruzi, e nemáme na vybranou: nae plány je tøeba naprosto pøesnì plnit.

Kupøedu soudruzi! A ije vìtný mlýn! A ije Farma zvíøat!

VII.

Byla to krutá zima. Vichøice byly vystøídány plískanicemi a snìením a pak krutým mrazem, který povolil a koncem února.

Na pøestavbì vìtrného mlýna se zvíøata èinila, jak jen mohla, nebo

si byla dobøe vìdoma toho, e ostatní svìt je pozoruje a e závistivé lidské bytosti by se radovaly a jásaly, kdyby stavba nebyla dokonèena vèas.

Lidé pøesto pøedstírali, e nevìøí tomu, e vìtrný mlýn znièil Kuli. Øíkali, e mlýn spadl proto, e stìny nebyly dostateènì silné.

Zvíøatùm bylo jasné, e to není pravda. Pøesto se rozhodla, e tentokrát nepostaví jen pùlmetrové stìny jako pøedtím, ale (39)

zmohutní je o dalího pùl metru. To ale znamenalo shromádit jetì mnohem víc kamení. Lom byl dlouho zavátý snìhem a nedalo se v nìm pracovat. Práce trochu pokroèily v holomrazu, který následoval, byla to vak krutá døina a zvíøata ji nepracovala s takovou radostí jako døíve. Bylo jim poøád zima a vìtinou také mìla hlad. Jen Boxer a Lupina neztráceli odhodlání. Pitík mìl èasto proslovy o budovatelském nadení a o pracovní cti, vìtina zvíøat vak nacházela více nadìje a inspirace v Boxerovì síle a jeho nikdy neselhávajícím Budu pracovat lépe a radostnìji!.

V lednu zaèalo docházet krmivo. Pøídìly zrní byly drasticky sníeny a bylo oznámeno, e na vyrovnání bude zvýen pøídìl brambor. Pak se ale zjistilo, e vìtí èást úrody brambor zmrzla, protoe krechty nebyly poøádnì zakryty. Brambory zmìkly a ztratily barvu a jen málo bylo poivatelných. Zvíøata nemìla nìkdy i nìkolik dní mimo øezanky a otrub co rát. Zdálo se, e je èeká hladomor.

Tuto skuteènost bylo tøeba dùslednì skrýt pøed okolním svìtem.

Povzbuzeni zøícením vìtrného mlýnu, vymýleli si lidé o Farmì zvíøat stále nové li. Znovu a znovu se hovoøilo o tom, e zvíøata møou hladem a nemocemi, neustále mezi sebou bojují, uchylují se ke kanibalismu a poírají svoje mláïata. Napoleon si dobøe uvìdomoval, e pokud by vyla najevo fakta o stavu zásob krmiv, mìlo by to velmi neádoucí dùsledky, a proto se rozhodl vyuít pana Whympera k íøení právì opaèného dojmu. Doposud se zvíøata dostávala s Whymperem pøi jeho pravidelných týdenních návtìvách jen do velmi omezeného styku, vlastnì se s ním nestýkala vùbec. Nyní vak bylo nìkolik zvíøat, hlavnì ovcí, vybráno, aby obèas v doslechu pana Whympera pronáela jakoby náhodné poznámky o zvýení pøídìlù. Napoleon navíc naøídil, aby vechny prázdné kádì ve skladiti byly a skoro po okraj naplnìny pískem, pøes který se nasypala vrstva zrní. Pod nìjakou vhodnou záminkou byl pak pan Whymper provádìn skladitìm, aby kádì zahlédl. Na základì tohoto podvodu mohl venku vykládat, e na (40)

Farmì zvíøat ádný nedostatek není.

Nicménì koncem ledna zaèalo být jasné, e bude nutné nìjaké zrní opatøit. Napoleon se tou dobou objevoval jen málo na veøejnosti, trávil celý èas v domì, hlídaný u kadých dveøí svými psy, Kdy se objevil, byl to spíe obøad  kráèel v doprovodu esti psù, kteøí ho neprostupnì obklopovali a hrozivì tìkali na kadého, kdo se snad pøíli pøiblíil. Èasto se stalo, e se neobjevil ani v nedìli dopoledne, svoje pøíkazy pøedával prostøednictvím nìjakého jiného prasete, obvykle Pitíka.

Jednou v nedìli dopoledne Pitík oznámil, e slepice, které právì zaèaly zase kvokat, se budou muset vzdát svých vajec.

Prostøednictvím pana Whympera Napoleon pøistoupil na smlouvu, kterou se zavázal k dodávkám ètyø set vajec týdnì. Výtìek z prodeje tìchto vajec umoní zakoupit dostatek zrní a krmiv pro farmu a do nastávající skliznì.

Kdy to slepice uslyely, spustily hrozný náøek. Byly u døíve upozornìny, e tato obì moná bude nutná, ale nevìøily, e k tomu nìkdy skuteènì dojde. Protestovaly, e odeberouli se jim nyní vejce, bude to vrada, protoe se právì pøipravují pro jarní reprodukci. A tak poprvé od doby, kdy byl vyhnán pan Jones, se na farmì vyskytlo nìco, co pøipomínalo vzpouru. Pod vedením tøí mladých èerných minorek se slepice odhodlaly postavit se Napoleonovým zámìrùm na odpor. Jejich protest spoèíval v tom,

e vyletìly na stropní trám, odkud snáely vejce, která se pochopitelnì rozbíjela o podlahu. Napoleonova reakce byla rychlá a nelítostní. Naøídil okamitì zastavit slepicím pøídìly zrní a pohrozil trestem smrti kadému zvíøeti, které snad bude pøistieno, e jim podá i jen jediné zrníèko obilí. Na dodrování tìchto rozkazù dohlíeli psi. Slepice vydrely pìt dní, pak kapitulovaly a vrátily se zpìt na svoje kukanì. Bìhem této doby devìt slepic zemøelo. Byly zakopány v sadu a rozhlásilo se, e zemøely na slepièí mor. Whymper se o této záleitosti nedovìdìl nic: vejce byla dodávána dle smlouvy, jednou týdnì je odváela (41)

hokynáøova bryèka.

Po celý ten èas se neobjevily ádné zprávy o Kuliovi. Øíkalo se, e se skrývá na nìkteré ze sousedních farem, buï v Lièínì èi ve Straèínì. Napoleon tou dobou vycházel se sousedy ponìkud lépe ne døíve. Ve dvoøe byla sloena hromada døeva, které tam dovezli pøed deseti lety, kdy se proøezával bøezový hájek. Døevo u bylo dobøe proschlé a pan Whymper Napoleonovi doporuèoval, aby ho prodal; zájem mìl jak Pilkington, tak pan Frederick. Napoleon mezi obìma zájemci váhal, nebyl schopen se rozhodnout.

Bylo pozoruhodné, e kdykoliv se mìl Napoleon domluvit s panem Frederickem, rozneslo se, e se Kuli skrývá v Lièínì; kdy to vypadalo na dohodu s panem Pilkingtonem, zase se øíkalo, e Kuli

je ve Straèínì.

Zaèátkem jara náhle vyla najevo otøesná skuteènost, Kuli

navtìvuje tajnì farmu pod plátíkem noci! Zvíøata byla tak rozruena, e v noci témìø nemohla spát. Jak se øíkalo, pod pøíkrovem temnoty se vdy pøiplíil a páchal vemoné nepravosti.

Kradl zrní, pøevracel konve s mlékem, rozbíjel vejce, lapal po sadì, ohryzával kùru ovocných stromkù. Cokoliv se nepovedlo, kladlo se obvykle za vinu Kuliovi. Rozbiloli se okno èi ucpal odtok, vdy se nael nìkdo, kdo øekl, e v noci pøiel Kuli

a provedl to; kdy se ztratil klíè od zásobárny, byla celá farma pøesvìdèena, e Kuli ho hodil do studny. Podivné ovem bylo, e zvíøata tomu vìøila i poté, co klíè byl nalezen pod pytlem zrní.

Krávy jednomyslnì odpøisáhly, e Kuli se vplíil v noci do stájí a ve spánku je vydojil. Také se øíkalo, e krysy, s nimi byly pøes zimu dost potíe, jsou s Kuliem ve spojení.

Napoleon prohlásil, e Kuliovy èiny bude tøeba plnì proetøit.

V doprovodu svých psù provedl dùkladnou inspekci vech budov farmy; ostatní zvíøata ho sledovala z uctivé vzdálenosti. Kadých pár krokù se Napoleon zastavil a proèichal zem, zda nenese stopy po Kuliovi. Proèenichal vechny kouty, stodolu, stáje, kurníky, zelináøskou zahradu. Kuliovy stopy zjistil témìø vude. Vdy zaryl (42)

rypák do zemì, nìkolikrát zafunìla a pak ze sebe vyrazil: Kuli!

Byl tady! Zøetelnì ho cítím! Pøi slovì Kuli vichni psi krveíznivì zavrèeli a vycenili pièáky.

Zvíøata byla k smrti vydìena. Kuli se jim zdál být nìèím neviditelným, co prostupuje vzduch kolem nich a znamená pro nì nedefinovatelnou hrozbu. Veèer je Pitík svolal a se vzrueným výrazem ve tváøi prohlásil, e jim musí oznámit závanou zprávu.

Soudruzi! køièel a nervóznì poskakoval, vyla najevo hrozná vìc. Kuli se zaprodal Frederickovi ze Straèína, který se na nás chystá zaútoèit a nai farmu zabrat! Kuli ho pøi tom má vést! Ale jetì nìco horího: myslili jsme si, e Kuliova zrada byla zpùsobena jeho jeitností a ambicemi. To jsme se ale, soudruzi, mýlili. Víte, co byl skuteèný dùvod? Kuli toti byl Jonesovým spojencem od úplného zaèátku! Po celou dobu byl Jonesovým tajným agentem. Dokazují to dokumenty, které zde zanechal a které jsme nedávno objevili. Mnì samotnému to vysvìtluje mnohé, soudruzi. Copak jsme na vlastní oèi nebyli svìdky toho, jak se nás  natìstí neúspìnì  pokouel porazit a znièit pøi Bitvì u kravína?

Zvíøata byla ohromena. To byla ohavnost, nekoneènì pøesahující zkázu vìtného mlýna. Nìkolik minut trvalo, ne se jim podaøilo vùbec tuto skuteènost strávit. Vichni pøece jetì mìli v pamìti 

vlastnì mysleli, e mají v pamìti  Kulie pøi Bitvì u kravína  jak je v èele útoku, jak je vechny povzbuzuje, jak se nezastavuje ani v momentu, kdy byl zasaen broky z Jonesovy puky. Nedokázali si nejprve dát dohromady, jak pøitom mohl být na stranì pana Jonese. I Boxer, který se jen zøídkakdy tázal, byl zmaten. Ulehl, zavøel oèi a usilovnì se snail uspoøádat si mylenky.

Já tomu nevìøím, øekl, Kuli bojoval pøi Bitvì u kravína stateènì. Vidìl jsem to na vlastní oèi. Copak jsme mu také hned po bitvì nedali øád Zvíøehrdina prvního stupnì?

To byla právì nae chyba, soudruhu. Protoe dnes víme  je to vechno èerné na bílém v tajných dokumentech, které jsme (43)

objevili  e ve skuteènosti usiloval o nai poráku.

Byl ale zranìn, øekl Boxer. Vichni jsme pøece vidìli, jak byl zalit krví.

To bylo jen souèástí úmluvy! køièel Pitík. Jonesùv výstøel ho jenom krábnul. Mohl bych vám to ukázat napsané jeho vlastní rukou, kdybyste umìli èíst. Bylo domluveno, e v kritické chvíli dá Kuli signál k útìku, aby vyklidil prostor pro nepøítele. Skoro se mu to povedlo  dovoluji si dokonce prohlásit, e by se mu to povedlo, kdyby nezasáhl ná hrdinný Vùdce, soudruh Napoleon.

Copak si nevzpomínáte, jak právì ve chvíli, kdy Jones se svými mui vpadl do dvora, se náhle Kuli obrátil a utíkal pryè, a øada zvíøat za ním? A nevzpomínáte si ani, e právì v této chvíli, kdy se mezi námi íøila panika, postavil se do naeho èela soudruh Napoleon a s výkøikem Smrt lidstvu! se zakousl Jonesovi do nohy? Na to se pøeci jistì pamatujete, soudruzi? vykøikoval Pitík a mrskal ocáskem.

Kdy teï Pitík popsal celou scénu tak barvitì, zaèínalo se zvíøatùm zdát, e si vzpomínají. V kadém pøípadì si pøipomnìla ten kritický okamik bitvy, kdy se Kuli obrátil na útìk. Ale Boxer stále nebyl pøesvìdèen.

Nevìøím, e by Kuli byl zrádcem u od poèátku, øekl nakonec. Co udìlal potom, to je vìc jiná. Jsem ale pøesvìdèen,

e pøi Bitvì u kravína se choval jako správný soudruh.

Ná Vùdce, soudruh Napoleon, oznámil Pitík velmi pomalu a zøetelnì, kategoricky prohlásil  kategoricky, soudruhu  e Kuli byl Jonesùv agent od úplného poèátku  ano, a jetì dlouho pøed tím, ne se na Revoluci vùbec pomyslelo.

To je ovem nìco jiného, øekl Boxer. Kdy to øíká soudruh Napoleon, tak to musí být pravda.

To je správný pøístup, soudruhu! pochválil ho Pitík, ale zvíøata postøehla, e na Boxera z jeho mrkavých oèek vylehl velmi zlý pohled. Na odchodu jetì dùraznì pøipomenul: Upozoròuji vechna zvíøata na této farmì, e je tøeba mít oèi dokoøán. Dá se (44)

pøedpokládat, e Kuliovi tajní agenti jsou mezi námi, a to i teï!

O ètyøi dny pozdìji, v pøedveèer, naøídil Napoleon vem zvíøatùm, aby se shromádila ve dvoøe. Kdy tam nastoupila, vyel z domu Napoleon, dekorovaný obìma svými øády (nebo nedávno si udìlil øády Zvíøehrdina I. tøídy a Zvíøehrdina II. tøídy), provázen devíti obrovskými psy, kteøí hrozivì vrèeli, a zvíøatùm stydla krev v ilách. Zvíøata znehybnìla na svých místech, jako by tuila, e teï se stane nìco straného.

Napoleon stál a pøísnì pøehlíel shromádìní. Pak vydal vysoké zakviknutí. Psi se okamitì vrhli vpøed, chytili ètyøi prasata za ui a vlekli je, kvièící bolestí a hrùzou, k Napoleonovým nohám. Ui prasat krvácely a psi, jakmile ucítili krev, na chvíli jako by ztratili rozum. Ke veobecnému pøekvapení se tøi z nich vrhli na Boxera.

Ten velkým kopytem staèil jednoho psa zachytit jetì ve skoku a srazit ho k zemi. Pes kòuèel o milost, dva druzí se odplíili s ocasem mezi nohama. Boxer tázavì pohlédla na Napoleona, zda má psa rozdrtit kopytem èi pustit. Napoleon ponìkud zmìnil barvu a výraz oblièeje a pøíkøe Boxerovi naøídil, aby psa nechal být. Boxer zvedl kopyto a pes se s kòuèením a vytím odplíil.

Pozdviení pomalu opadalo. Ètyøi zatèená prasata èekala, tøásla se strachem, vinu vepsanou ve tváøích. Napoleon je vyzval, aby pøiznala své zloèiny. Byla to právì ta podsvinèata, která protestovala, kdy Napoleon zakazoval nedìlní shromádìní. Nyní bez jakéhokoliv zdráhání pøiznala, e byla v tajném spojení s Kuliem po celou dobu od jeho vyhnání, e s ním spolupracovala pøi znièení vìtrného mlýna a e se s ním úèastnila jednání o zaprodání Farmy zvíøat panu Frederickovi. Dodala, e Kuli se jim soukromì pøiznal, e byl Jonesovým agentem ji dlouhé roky.

Jakmile skonèila své doznání, psi jim okamitì prokousli hrdla a Napoleon se straným hlasem zeptal, zda se nìkterá dalí zvíøata chtìjí pøiznat ke svým zloèinùm.

Pøedstoupily tøi slepice, které vedly vzpouru kvùli vejcím, a prohlásily, e se jim Kuli zjevil ve snu a vyzýval je, aby (45)

neposlouchaly Napoleonovy rozkazy. Také tyto slepice byly ihned utraceny. Pak vystoupila husa a doznala, e pøi minulých ních ukryla est klasù obilí a v noci je pak snìdla. Jedna ovce pøiznala moèení do napájecí jímky  jak øekla, navedl ji k tomu Kuli 

a dalí dvì ovce doznaly vradu starého berana, zvlátì vìrného pøívrence Napoleona, který dostal zápal plic, kdy jej honily kolem ohnì. Na místì byly utraceny. A pak pokraèovala òùra doznání a poprav, a pøed Napoleonem byla navrena hromada mrtvol a vzduch ztìknul pachem krve, který zde nebyl znám od doby, kdy byl vyhnán Jones.

Kdy bylo po vem, zbývající zvíøata, mimo prasata a psy, se odplíila pryè. Byla otøesena a znièena. Nevìdìla, co je okovalo víc  zda zrada zvíøat, je se spojila s Kuliem, nebo kruté zúètování, jeho byla svìdkem. Za starých èasù byla zvíøata také obèas svìdky podobnì otøesného prolévání krve, vem se ale zdálo,

e to, co se mezi nimi odehrálo dnes, bylo mnohem horí. Od doby, kdy z farmy zmizel Jones, a do dneního dne nezabilo ani jedno zvíøe druhé. Dokonce ani jediná krysa nebyla zabita. Zvíøata se odebrala k pahorku, kde stál rozestavìný vìtrný mlýn, a zde se k sobì pøitulila, jako by se chtìla navzájem zahøát. Lupina, Majka, Benjamin, krávy, ovce, celé hejno hus a slepic  vlastnì vichni kromì koèky, která náhle zmizela tìsné pøed tím, ne Napoleon naøídil zvíøatùm, aby se shromádila ve dvoøe. Jen Boxer zùstal stát. Pøecházel sem a tam, mrskal svým dlouhým èerným ocasem a obèas zafrkal. Nakonec øekl:

Já tomu nerozumím. Nikdy bych nevìøil, e takové vìci se budou dít na naí farmì. Chyba musí bít nìkde v nás samotných.

Jak já to vidím, jediným øeením je pracovat usilovnìji. Od nynìjka budu vstávat ráno o celou hodinu døíve. A tìkým krokem se odebral do lomu. Tam naloil dvì plné fùry kamení po sobì a odtáhl je ke staveniti. Pak si teprve el lehnout.

Zvíøata se stulila kolem Lupina. Z pahorku, kde leela, krásnì pøehlédla okolní krajinu. Mìla na dohled vìtí èást plochy Farmy (46)

zvíøat  dlouhou pastvinu, táhnoucí se a k silnici, louky, lesík, napajedlo, pole se zelenajícím se jeèmenem a èervené støechy budov statku s dýmem, stoupajícím z komínù. Byl krásný jarní veèer. Travinami a køovinami ivého plotu pronikaly záøivé paprsky zapadajícího slunce. Snad nikdy se jim farma  a s trochou pøekvapení si zvíøata uvìdomovala, e to je jejich vlastní farma, majetek výluènì a jen jejich  nezdála být tak nádherným místem pro ivot. Lupina shlíela z pahorku, oèi zalité slzami. Kdyby vyslovila, co jí procházelo hlavou, pak by øíkala, e kdy se pøed léty rozhodla bojovat za svrení lidské rasy, takhle si budoucnost nepøedstavovala. e po takových scénách hrùzy a krveprolévání oné noci, kdy je poprvé starý Major vyzýval k Revoluci, netouili.

Pokud ona sama nìjak vidìla budoucnost, pak to byla budoucnost, ve které by spoleènost zvíøat byla osvobozena od hladu a bièe, zvíøata si byla navzájem rovna a kadé pracovalo podle svých schopností, slabí byla ochraòována, tak jako ona chránila ztracená kaèátka tu noc, kdy mluvil starý Major. Místo toho  a nikdo neví proè  se zvíøata doèkala èasu, kdy se nikdo neodvauje vyjádøit svùj názor, protoe vude se potulují vrèící psi, a kdy musí pøihlíet, jak jejich druhové jsou poté, co se doznali k otøesným zloèinùm, trháni na kusy. Ani nepomyslela na nìjaké povstání èi neposlunost.

Vìdìla, e i dnes je to mnohem lepí, ne bylo kdysi za dnù Jonese, a hlavì bylo tøeba dìlat ve pro to, aby se zamezilo návratu lidí.

A se stane cokoliv, zùstane vìrná, bude pilnì pracovat, plnit pøíkazy, je dostane, a uznávat vedení Napoleona. Ale nebylo to pøesnì, v co doufala a o co spolu s ostatními usilovala. Pro tohle zvíøata nestavìla vìtrný mlýn, neèelila brokùm z Jonesovy puky.

Takové mylenky ji napadaly, i kdy se jí nedostávalo slov, jak je vyjádøit.

Nakonec, v nutkání nìèím nahradit chybìjící slova, zaèala si pobrukovat píseò Zvíøata Anglie. Ostatní zvíøata, sedící kolem ní, se postupnì pøidávala. Pøezpívala píseò tøikrát za sebou  velmi procítìnì, ale pomalu a smutnì, jak ji jetì nikdy nezpívala.

(47)

Právì skonèila potøetí, kdy pøiel Pitík, doprovázený tøemi psy, e jim musí nìco dùleitého sdìlit. Oznámil, e dle zvlátního výnosu soudruha Napoleona je píseò Zvíøata Anglie zruena. Od nynìjka je její zpìv zakázán.

Zvíøata byla ohromena.

Proè? zvolala Majka.

Není jí u tøeba, soudruzi, øekl odmìøenì Pitík. Píseò Zvíøata Anglie byla písní Revoluce. Ale Revoluce u je nyní dovrena.

Poprava zrádcù dnes veèer byla jejím posledním aktem. Jak vnitøní, tak vnìjí nepøítel byl poraen. V písni Zvíøata Anglie byla vyjádøena nae touha po lepí spoleènosti ve dnech budoucích.

Tato spoleènost vak ji dnes existuje. Je proto jasné, e tato píseò ji neplní ádný úèel.

Jakkoliv byla zvíøata zastraena, pøece jen by teï zaèala protestovat, avak v téme okamiku spustily ovce své obvyklé beèení Ètyøi nohy dobré, dvì nohy patné, co pokraèovalo nìkolik minut a znemonilo jakoukoliv diskusi.

A tak píseò Zvíøata Anglie u nikdy nezaznìla. Místo ní sloil básník Minimus píseò jinou, která zaèínala slovy: Farmo zvíøat, Farmo zvíøat,

jen s tebou budem vdy stát!,

a ta se pak zpívala dopoledne po vztyèení vlajky. Ale nìjak ani slovy, ani melodií zvíøatùm nepøirostla k srdci tak jako píseò Zvíøata Anglie.

VIII.

Po nìkolika dnech, kdy zdìení z poprav trochu opadlo, si nìkterá zvíøata vzpomnìla  èi myslela si, e si vzpomínají  e v estém pøikázání se praví: ádné zvíøe nezabije jiné zvíøe.

A i kdy se nikdo ani neodváil zmínit se o tom nahlas v doslechu vepøù a psù, mìli vichni pocit, e popravy, kterých byla zvíøata (48)

náøadím kutali u základù mlýna otvor. Pomalu, jakoby pobavenì, pokyvoval Benjamin svou dlouhou bradou.

Já jsem si to myslel, øekl. Víte, co dìlají? Za chvíli do té díry vloí støelný prach.

Vydìená zvíøata èekala. Teï se nemohla odváit ven z úkrytu.

Po nìkolika minutách vidìla, jak se mui rozbíhají na vechny strany. A pak se ozval ohluující výbuch. Holubi vzlétli do vzduchu a vechna zvíøata, s výjimkou Napoleona, padla na zem a skryla oblièeje. kdy opìt vstala, visel nad místem, kde stál vìtrný mlýn, mrak èerného kouøe, jej pomalu odnáel vánek. Vìtrný mlýn u

neexistoval!

Tento pohled okamitì zvíøatùm vrátil vechnu odvahu. Strach a zklamání, pociované pøed malou chvílí, byly pøekonané hnìvem nad tímto zrùdným násilným èinem. Ozval se mohutný øev pomsty a bez èekání na jakékoliv pokyny se zvíøata naráz vyøítila na nepøítele. Tentokrát je nezastraily kulky, svitící jim kolem hlav.

Byla to divoká a krutá bitva. Lidé støíleli znovu a znovu, a kdy

se zvíøata pøiblíila na dosah, mlátili je holemi a kopali botami.

Jedna kráva, tøi ovce a dvì husy byly zabity a skoro vechna zvíøata utrpìla zranìní. I Napoleonovi, který øídil operace zpovzdálí, ustøelil brok koneèek ocásku. Ale ani lidé nevyvázli z bitvy bez úhony. Tøi z nich mìli rozbité hlavy Boxerovým kopytem, dalí propíchnuté bøicho kravským rohem, jiné roztrhané kalhoty. A kdy

se náhle objevilo devìt psù Napoleonovy osobní stráe, kteøí dostali pokyn vyrazit zpoza ivého plotu muùm do boku a zaèít zuøivì

tìkat, zmocnila se muù panika. Vidìli, e jim hrozí nebezpeèí obklíèení. Frederick na nì proto zavolal, aby utekli, dokud to jetì jde. A v pøítí chvíli se dali zbabìlí nepøátelé na útìk. Zvíøata je pronásledovala a na konec pole, a jetì jim pøidala nìkolik posledních ran, kdy se mui prodírali ven ivým plotem.

Zvíøata zvítìzila, ale bylo to krvavé vítìzství. Pomalu se vlekla zpátky k farmì. Pohled na jejich mrtvé kamarády, leící v trávì, nìkterá rozplakal. Po malé chvíli se vichni zastavili na místì, kde (56)

se tyèil vìtrný mlýn. Ano, byl pryè. Zmizel témìø do posledního kamene. I základy byly zèásti znièeny. Pro pøípadnou pøestavbu by se tentokrát nedaly pouít shromádìné kameny, protoe i ty tentokrát zmizely. Síla výbuchu je rozmetala na stovky metrù.

Prostì mlýn jako by nikdy neexistoval.

Jak se zvíøata pøibliovala k farmì, bìel jim naproti Pitík, kterého bìhem bitvy nebylo nikde vidìt. Mrskal ocáskem a záøil spokojeností. Ze smìru od budov farmy zvíøata slyela výstøely z puky.

Proè se z té puky støílí? zeptal se Boxer.

Na oslavu naeho vítìzství! køièel Pitík.

Jakého vítìzství? øekl Boxer. Koleno mu krvácelo, ztratil podkovu a roztíplo se mu kopyto. V zadní noze mu uvízlo asi deset brokù.

Jakého vítìzství, soudruhu? Copak jsme nevyhnali nepøítele z naeho území  z posvátného území Farmy zvíøat?

Ale oni nám znièili vìtrný mlýn. Pracovali jsme na nìm celé dva roky!

A co na tom záleí? Postavíme si nový vìtrný mlýn. Kdy

budeme chtít, postavíme si tøeba est vìtrných mlýnù. Vy si, soudruzi, vùbec neuvìdomujete, jakou velkou vìc jsme dokázali.

Nepøítel se zmocnil naeho území a my  díky vedení soudruha Napoleona  jsme toto území získali do poslední pídì zase zpìt!

Pak jsme tedy získali zpìt to, co jsme pøedtím u mìli.

A to je nae vítìzství, øekl Pitík.

Vraceli se do dvora. Broky pod kùí Boxerovy nohy bolestivì pálily. Vidìl pøed sebou tìkou práci na nové stavbì mlýna, a u

si pøedstavoval své úkoly. Zároveò ho vak vlastnì poprvé napadlo,

e je mu jedenáct let a e jeho mohutné svaly také u nejsou tak silné, jak bývaly.

Kdy ale zvíøata vidìla vlát zelenou vlajku a slyela opìt støelbu z puky  vystøelilo se celkem sedmkrát  a vyslechla Napoleonovu øeè, ve které jim gratuloval k tomu, jak si vedla, nakonec se jim (57)

svìdky, se s pøikázáním nesluèují. Lupina poádala Benjamina, aby jí esté pøikázání pøeèetl, a kdy jí Benjamin jako obvykle øekl, e se odmítá do takových záleitostí míchat, dola si pro Majku. Majka jí tedy ono pøikázání pøeèetla. Znìlo: ádné zvíøe nezabije jiné zvíøe bez dùvodu. Nìjak se stalo, e poslední dvì slova se z pamìti zvíøat vytratila. Alespoò se nyní pøesvìdèila, e pøikázání porueno nebylo, nebo zde existoval naprosto jasný dùvod pro popravu zrádcù, spolèených s Kuliem.

Zvíøata ten rok pracovala jetì víc, ne v roce pøedchozím.

Pøestavba vìtrného mlýna, který mìl mít stìny dvakrát tak silné ne døíve, jeho dokonèení do stanoveného termínu a navíc pravidelné práce na farmì byly obrovským bøemenem. V nìkterých obdobích se zvíøatùm dokonce zdálo, e pracují déle a nedostávají víc rádla, ne tomu bylo v dobách, kdy farma patøila panu Jonesovi. V nedìli dopoledne jim Pitík pøedèítal z dlouhého pruhu papíru sloupce èísel, která prokazovala, e produkce potravin rùzného druhu se zvýila o 200 procent, 300 procent, èi 500

procent, podle toho, o jaké poloky lo. Zvíøata nemìla dùvod, proè tomu nevìøit, zvlátì kdy si u tak moc jasnì nepamatovala podmínky pøed Revolucí. Byly ale dny, kdy by radìji mìla ménì èísel a více rádla.

Vekeré pøíkazy byly nyní pøedávány Pitíkem nebo nìkterým jiným prasetem. Napoleon se na veøejnosti neobjevoval èastìji ne

jednou za dva týdny, a kdy vycházel, tak pouze v doprovodu své psí suity a èerného kohouta, jen kráèel pøe ním. Slouil jako trubaè, dlouze zakokrhal, vdy ne Napoleon promluvil. Øíkalo se, e i v domì Napoleon obýval místnosti oddìlené od ostatních.

Jídlo dostával také servírované zvlá, hlídán dvìma psy, na sváteèním znaèkovém porcelánovém servisu, který se nael v pøíborníku obývacího pokoje. Bylo také rozhodnuto, e na Napoleonovy narozeniny a pøi dvou výroèích bude vypálena rána z Jonesovy puky.

Mezi zvíøaty se nyní ji nesmìlo o Napoleonovi mluvit jen jako (49)

o Napoleonovi, ale pouze formálnì jako o naem Vùdci, soudruhu Napoleonovi a prasata pro nìj ráda vymýlela tituly jako Otec vech zvíøat, Postrach lidstva, Ochránce ovcí, Pøítel kaèen a podobnì. Ve svých projevech mluvil Pitík se slzami v oèích o Napoleonovì moudrosti, dobrotì srdce, jeho hluboké lásce ke zvíøatùm, a jsou kdekoliv, zvlátì k tem ubohým zvíøatùm, která jetì musí ít v nevìdomosti a otroctví na jiných farmách.

Napoleonovi se bìnì zaèaly pøipisovat zásluhy za kadý úspìch èi astný krok. Èasto bylo moné zaslechnout, jak jedna slepice øíká druhé: Pod vedením naeho drahého Vùdce, soudruha Napoleona, jsem snesla pìt vajec za est dní. Dvì krávy u napajedla hlasitì sdìlovaly, e díky vedení soudruha Napoleona je tato voda velmi lahodná!.

Veobecná nálada na farmì byla dobøe vyjádøena v básni s názvem Soudruh Napoleon, ji sloil Minimus: Sirotkù spása

Fontána tìstí

Lahodnou lichtou nám kbelíky plní.

Zøímli jej, srdce mi jásá...

Kdo má tak klidné a laskavé oèi?

Pouze a jedinì on!

Kdo?

Soudruh Napoleon!

lechetné prase

Vechno nám dává

Po dvakrát dennì se dosyta najím.

Zeptej se, èí je to práce?

Kdo mi vdy poskytne voòavou slámu?

Pouze a jedinì on!

(50)

Kdo?

Soudruh Napoleon!

Rodí se sele.

Doroste brzy.

Od prvních chvilek se uèí,

kdo Farmì zvíøat se zasvìtil cele.

Zakvièí sborovì nesmìlá hlásky:

Kdo je hoden té nesmírné lásky?

Pouze a jedinì on!

Kdo?

Soudruh Napoleon!

Napoleon tuto báseò schválil a nechal ji napsat na stìnu velké stodoly, na opaèný konec, ne bylo Sedm pøikázání. Nad báseò byl umístìn portrét Napoleona z profilu, vyvedený Pitíkem bílou barvou.

Pøes pana Whympera mezitím Napoleon pokraèoval ve sloitém jednání s Frederickem a Pilkingtonem. Hromada døíví jetì stále nebyla prodána. Z obou zájemcù mìl vìtí snahu døevo získat pan Frederick, nebyl vak schopen nabídnout odpovídající èástku.

Souèasnì se také znovu objevily povìsti, e se Frederick se svými èeledíny pøipravují na útok proti Farmì zvíøat, kde chtìjí znièit vìtrný mlýn, jeho budování v nich vzbuzuje zuøivou árlivost.

Kuli se stále mìl skrývat se Straèínì. Uprostøed léta zvíøata opìt

okovalo vystoupení tøí slepic, které doznaly, e inspirovány Kuliem utvoøily tajný spolek, jeho cílem mìlo být zavradìní Napoleona. Byly okamitì utraceny a provedla se dalí opatøení na zvýení Napoleonovy bezpeènosti. V noci hlídali jeho loe ètyøi psi, kadý v jednom rohu postele, a podsvinèeti jménem ilha pøipadl úkol ochutnávat vekerou Napoleonovu stravu, aby se zjistilo, zda není otrávená.

(51)

Asi v této dobì bylo oznámeno, e Napoleon dohodl prodej døeva panu Pilkingtonovi. Také zaèalo jednání o výmìnì nìkterých produktù mezi Farmou zvíøat a Lièínem. Vztahy mezi Napoleonem a panem Pilkingtonem, fungující vlastnì jen prostøednictvím pana Whympera, byly nyní témìø pøátelské. Zvíøata pochopitelnì panu Pilkingtonovi nevìøila jako èlovìku, ale mìla ho radìji ne pana Fredericka, kterého nenávidìla a bála se ho.

Jak léto plynulo a stavba vìtrného mlýna se blíila ke konci, zvìsti o pøipravovaném útoku byly èastìjí a èastìjí. Øíkalo se, e Frederick proti nim pøivede dvacet ozbrojených muù, e ji

podplatil magistrát i policii, take a se Farmy zvíøat zmocní, nebude ze strany úøadù mít ádné potíe. Mimoto ze Straèína obèas proskakovaly hrùzné zprávy, jak pan Frederick týrá svá zvíøata: starého konì utloukl k smrti, krávy mu chcíply hlady, psa zabil tak, e ho hodil do pece, po veèerech se bavil tím, e nutil kohouty bojovat spolu s iletkami pøivázanými k paøátùm.

Zvíøatùm se vaøila krev v ilách, kdy slyela, jaké vìci se dìjí jejich soudruhùm, a nìkdy ádala, aby mohla v jednom iku vyrazit k útoku na Straèín, vyhnat lidi a zvíøata osvobodit. Pitík jim vak radil, aby se nedopoutìla neuváených èinù, e je tøeba spoléhat na geniální strategii soudruha Napoleona.

Nepøátelství vùèi Frederickovi pøesto sílilo. Jedno nedìlní odpoledne se objevil ve stodole Napoleon a vysvìtlil, e vlastnì nikdy neuvaoval o tom, e by hromadu døeva prodal panu Frederickovi. Bylo by pod jeho dùstojnost, jak øekl, jednat s darebákem takového formátu. Holubùm, kteøí byli stále vysíláni, aby íøili ducha revoluce, bylo zapovìzeno zastavovat se v Lièínì a také dostali pøíkaz zmìnit své døívìjí heslo Smrt lidstvu na

Smrt Frederickovi. Koncem léta byla odhalena dalí Kuliova

patnost. Obilí bylo plné plev a bylo zjitìno, e pøi jedné ze svých noèních návtìv Kuli smíchal semena plevele s osivem penice.

Houser, který se spiknutí úèastnil, doznal Pitíkovi svoji vinu a okamitì spáchal sebevradu spolknutím jedovatých bobulí.

(52)

Zvíøata se nyní také dozvìdìla, e Kuliovi nikdy nebyl  jak se øada z nich dosud domnívala  udìlen øád Zvíøehrdina I. tøídy.

Byla to pouhá pøeívající legenda, kterou kdysi po Bitvì u kravína roziøoval sám Kuli. Nejene nebyl dekorován ádným øádem, ale naopak byl dokonce pokárán za zbabìlost, ji v této bitvì projevil. Kdy tohle zvíøata uslyela, neubránila se úasu, ale Pitík je celkem brzy pøesvìdèil, e se opìt projevuje jejich selhávající pamì.

Na podzim, po namáhavém a vyèerpávajícím úsilí  nebo

souèasnì bylo také tøeba dostat pod støechu úrodu  byl koneènì hotov vìtrný mlýn. Zbývalo sice jetì nainstalovat strojní zaøízení a Whymper jednal o jeho koupi, ale jako stavba ji mlýn stál. I pøes vechny potíe, pøes nezkuenost zvíøat, primitivní nástroje, vekerou smùlu a Kuliovu zradu byla stavba dokonèena pøesnì v urèený den! Znavenì, ale s hrdostí obcházela zvíøata svoje mistrovské dílo, je bylo v jejich oèích jetì krásnìjí, ne kdy

ho postavila poprvé. Zdi byly navíc dvakrát tak silné. Tentokrát by ho mohl znièit snad jen dynamit! A kdy pomyslela na to, jak se nadøela, jaké potíe musela pøekonat a jakou obrovskou zmìnu v jejich ivotì pøinesou otáèející se ramena mlýnu, toèící se dynamo... Kdy na tohle vechno zvíøata pomyslela, spadla z nich vekerá únava, zaèala kolem mlýna tanèit a zpívat radostí. I sám Napoleon si v doprovodu psù a kohouta pøiel hotovou práci prohlédnout. Osobnì pogratuloval zvíøatùm k jejich úspìchu a oznámil, e mlýn se bude jmenovat Napoleonùv mlýn.

O dva dny pozdìji byla zvíøata svolána do stodoly na mimoøádnou schùzi. Témìø onìmìla pøekvapením, kdy jim Napoleon oznámil, e hromadu døíví prodal panu Frederickovi. Zítra pøijedou Frederickovy vozy a zaènou døíví odváet. Po celou dobu, kdy se zdálo, e se Napoleon pøátelí s panem Pilkingtonem, vedl ve skuteènosti tajná jednání s panem Frederickem.

Vekeré styky s Lièínem byly pøerueny. Pilkingtonovi byly zaslány výhruné dopisy, holubi dostali pøíkaz vyhýbat se Straèínu (53)

a heslo Smrt Frederickovi bylo zmìnìno na Smrt Pilkingtonovi. Napoleon souèasnì zvíøata ujistil, e povìsti o pøipravovaném útoku na Farmu zvíøat byly naprosto nepravdivé a zprávy o krutém zacházení pana Fredericka se zvíøaty silnì pøehnané. Vechny tyto fámy nepochybnì pocházely od Kulie a jeho agentù. Zdá se, e Kuli se vùbec nikdy ve Straèínì neskrýval, e tam ve skuteènosti nikdy ani nevkroèil: ije si, jak se proslýchá, v pomìrném pohodlí v Lièínì a dlouhá léta je vlastnì pomocníkem pana Pilkingtona.

Prasata byla nad Napoleonovou prohnaností u vytrení. Tím,

e se na oko spøátelil s Pilkingtonem, donutil Fredericka zvýit nabídku o 12 liber. Ale skuteèná Napoleonova genialita, jak podotkl hrdì Pitík, se projevila v tom, e nevìøil vlastnì nikomu, ani Frederickovi. Frederick chtìl za døíví zaplatit nìèím, èemu se øíká ek, co byl, jak se ukázalo, pouhý kousek papíru, na kterém byl napsán slib, e se zaplatí. Ale na Napoleona nevyzrál. Ten toti vyadoval, aby Frederick zaplatil v opravdových pìtilibrových bankovkách jetì pøed odvezením døeva. Døevo je u tedy zaplacené a ze sumy, která za nìj byla utrena, se zakoupí stroje do vìtrného mlýna.

Mezitím bylo døevo rychle odvezeno. Poté byla svolána dalí mimoøádná schùze ve stodole, na které si zvíøata mìla prohlédnout Frederickovy bankovky. S blaeným úsmìvem a obìma svými øády spoèíval Napoleon pohodlnì na loi ze slámy, bankovky vedle sebe, úhlednì uspoøádané na porcelánovém talíøi. Zvíøata po jednom uctivì procházela kolem, oèi navrch hlavy. Boxer dokonce bankovky oèichal.

O tøi dny pozdìji bylo ale na statku velké pozdviení. Smrtelnì bledý pan Whymper se na svém kole øítil pøes dvùr a vpadl do domu. V pøítích chvílích byl z místností obývaných Napoleonem slyet stralivý øev. Zpráva o tom, co se stalo, se rozíøila po farmì rychlostí blesku. Bankovky byly falené! Frederick dostal døevo zadarmo!

(54)

Napoleon okamitì svolal zvíøata a hromovým hlasem vyøkl ortel smrti nad Frederickem. A Fredericka zajmeme, øekl, zaiva ho uvaøíme. Souèasnì kadého varoval, e po tomto hanebném èinu lze oèekávat nejhorí. Frederick by mohl se svými èeledíny provést v kadé chvíli svùj dlouho oèekávaný útok na farmu. Na vechny pøístupové cesty k farmì byly vyslány hlídky a do Lièína byli mimoto vysláni ètyøi holubi se smíølivým poselstvím, které by snad mohlo pomoci znovu nastolit dobré vztahy s panem Pilkingtonem.

K pøepadení dolo hned druhý den ráno. Zvíøata právì snídala, kdy pøibìhly hlídky se zprávou, e Frederick se svými mui u

proel branou. Zvíøata jim stateènì utíkala v ústrety, avak tentokrát nemìla dosáhnout tak snadného úspìchu jako pøi Bitvì u kravína. Bylo proti nim patnáct muù s dvanácti pukami, ze kterých zaèali pálit, jakmile se pøiblíili na padesát metrù. Silná palba zvíøata brzy zahnala na útìk, pøestoe Boxer a Napoleon se snaili je seøadit. Øada zvíøat byla zranìna. Zvíøata se uchýlila do budov statku a opatrnì vykukovala skulinami a dìrami po sucích.

Celá velká pastvina, vèetnì vìtrného mlýna, byla v rukou nepøítele.

Na chvíli se zdálo, e i Napoleon je v koncích. Beze slova pøecházel sem a tam, ocásek napøímený, mrskal jím do stran. Vysílal zoufalé pohledy smìrem k Lièínu. Kdyby zvíøatùm pomohl pan Pilkington se svými èeledíny, nebylo by jetì vechno ztracené. Ale právì v této chvíli se vrátili ètyøi holubi, kteøí tam den pøed tím byli vysláni. Jeden z nich nesl v zobáèku na kousku papíru poselství od pana Pilkingtona. Byla na nìm tukou napsána tøi slova: Dobøe vám tak.

Frederick se mezitím zastavil se svými mui u vìtrného mlýna.

Zvíøata nepøítele znepokojenì pozorovala. Dva mui nesli páèidlo a eleznou palici. Chtìli mlýn vyvrátit.

To je nemoné, køièel Napoleon. Postavili jsme zdi dost silné, to se jim nepodaøí ani za týden. Odvahu, soudruzi!

Ale Benjamin pozoroval pozornì pohyby obou muù. Svým (55)

pøece zdálo, e dosáhla velkého vítìzství. Zvíøatùm, která v bitvì padla, byl vystrojen dùstojný pohøeb. Boxer a Lupina táhli pohøební vùz a na èele prùvodu kráèel sám Napoleon. Celé dva dny byly vìnovány oslavám. Zpívalo se, øeènilo, støílelo z puky, kadé zvíøe dostalo jako zvlátní dárek jedno jablko, kadý pták dvì hrsti zrní a kadý pes tøi suchary. Bylo oznámeno, e bitva se bude nazývat Bitva u vìtrného mlýna a e Napoleon zavedl nový øád, Øád zelené vlajky, kterým se dekoroval. Ve veobecné euforii se na neastnou aféru s bankovkami zapomnìlo.

O nìkolik dní pozdìji nala prasata ve sklepì bednu whisky.

Kdy se do domu nastìhovala, zøejmì ji nìjak pøehlédla. V noci se pak z budovy ozýval hlasitý zpìv, do kterého se  ke veobecnému pøekvapení  mísily úryvky písnì Zvíøata Anglie.

Asi o pùl desáté byl zahlédnut Napoleon, na hlavì starý tvrïák pana Jonese, jak vyráí ze zadních dveøí, bìhá po dvoøe a zase mizí ve dveøích. Ráno vak nad domem vládlo hluboké ticho.

Neobjevilo se ani jedno prase. A asi v devìt hodin se ukázal Pitík, kráèel pomalu a vrávoravì, zakalené oèi, ocásek schlíplý, kadý jeho pohyb signalizoval váné onemocnìní. Svolal zvíøata a sdìlil jim, e pro nì má velmi patnou zprávu. Soudruh Napoleon umírá!

Ozval se velký náøek. Pøed dveøe domu byla poloena sláma a zvíøata chodila po pièkách. Se slzami v oèích se jedno zvíøe ptalo druhého, co by si poèalo, kdyby jejich Vùdce snad zemøel.

Zaèalo se povídat, e se Kuliovi nakonec podaøilo Napoleona otrávit. V jedenáct hodin se Pitík objevil znovu a vydal dalí prohláení. Jako svùj poslední èin na této zemi vydal soudruh Napoleon následující pøíkaz: pití alkoholu se zakazuje pod trestem smrti.

Do veèera se vak stav Napoleona trochu zlepil a druhého dne ráno mohl Pitík zvíøatùm sdìlit, e soudruh Napoleon se uzdravuje. Veèer tého dne se Napoleon zase pustil do práce a jak se zvíøata dozvìdìla druhý den, dostal pan Whymper za úkol opatøit ve Willingdonu nìjaké kníky o vaøení piva a destilování.

(58)

O týden pozdìji Napoleon pøikázal, aby malá pastvina za sadem, která pùvodnì mìla být urèena pro zvíøata v dùchodu, byla zorána.

Tráva ji je prý vyèerpána a je nutno provést nový osev. Brzy se vak ukázalo, e Napoleon naøídil, aby se zde pìstoval jeèmen.

Asi v této dobì dolo ke zvlátní pøíhodì, kterou si nikdo nebyl schopen vysvìtlit. Jedné noci, asi ve dvanáct hodin, bylo ze dvora slyet silný rachot. Zvíøata vybìhla ze stájí. Byla mìsíèná noc.

U paty konce stìny velké stodoly, v místech, kde byla napsána pøikázání, leel zlomený ebøík. Vedle nìj, neschopný pohybu, se válel Pitík a poblí se nala lucerna, tìtec a pøevrený plechovka bílé barvy. Psi okamitì utvoøili kolem Pitíka kruh, a jakmile byl schopen chùze, eskortovali ho do domu. ádné zvíøe nemìlo ani potuchy, co to mìlo znamenat, s výjimkou Benjamina, který pokyvoval bradou a zdálo se, e ví, oè jde. Neøekl vak nic.

Ale o pár dní pozdìji si Majka, kdy èetla Sedm pøikázání, povimla, e mezi nimi je jedno dalí, které si zvíøata zapamatovala

patnì. Vdy si mysleli, e Páté pøikázání zní ádné zvíøe nesmí pít alkohol, ale byla tam jetì dvì dalí slova, na která se zapomnìlo. Ve skuteènosti toto pøikázání znìlo: ádné zvíøe nesmí pít alkohol pøes míru.

IX.

Boxerovo natíplé kopyto se hojilo dlouho. Pøestavba vìtrného mlýna zaèala den po ukonèení oslav vítìzství a Boxer odmítl vzít si by jeden den volna. Povaoval za otázku cti, e na nìm nikdo nepozná bolest. Veèer mezi ètyøma oèima pøiznal Lupinì, e ho kopyto trápí. Lupina mu na nìj pøikládala obklady z bylinek, které sama pøedvýkala, a spolu s Benjaminem Boxerovi radila, aby si trochu odpoèinul. Koòské plíce nevydrí vìènì, øíkala mu. Ale Boxer ji nebral vánì. Øekl jí, e u má jen jeden cíl  vidìt jetì pøed svým odchodem do dùchodu vìtrný mlýn pracovat.

Kdy byly kdysi tvoøeny zákony Farmy zvíøat, byla pro odchod do dùchodu stanovena hranice dvanáct let pro konì a prasata, (59)

ètrnáct let pro krávy, devìt pro psi, pro ovce sedm a pro slepice a husy pìt let. Odsouhlasily se i pomìrnì velkorysé dùchody.

Doposud se vlastnì ádné zvíøe jetì dùchodu nedoilo. V poslední dobì se vak tato otázka zaèínala èím dál tím víc probírat. Kdy

bylo nyní malé pole za sadem vyhraeno pro jeèmen, mluvilo se o tom, e by roh dlouhé pastviny mìl být oplocen a upraven na pastvinu pro pøestárlá zvíøata. Pro konì by pøídìl mìl èinit tøí kola obilí dennì, v zimì sedm kilo sena a o veøejných svátcích navíc mrkev èi jablko. Boxerovy dvanácté narozeniny pøipadaly na konec léta pøítího roku.

ilo se patnì. Zima byla krutá jako minulá a rádla bylo jetì ménì. Pøídìly byly znovu zkráceny, s výjimkou pøídìlù pro prasata a psy. Pitík vysvìtloval, e pøíliné rovnostáøství by odporovalo principùm animalismu. Kadopádnì si snadno poradil s tím, jak ostatním zvíøatùm dokázat, e ve skuteènosti není nedostatek

rádla, i kdy se jim to snad zdá. Jistì, v souèasné dobì bylo nutné pøistoupit k úpravì pøídìlù (Pitík vdy hovoøil o úpravì, nikdy o sníení), ale ve srovnání s dobou, kdy vládl pan Jones, je zlepení obrovské. Ostøe a rychle proèítal seznamy a èísla a podrobnì prokazoval, e mají více ovsa, více tuøínù, ne mìli za doby pana Jonese, e pracují kratí dobu, e pitná voda má lepí kvalitu, e

ijí déle, e je mení úmrtnost novorozených mláïat a e ve stájích mají více slámy a ménì blech. Zvíøata tomu vemu vìøila. Po pravdì øeèeno, Jones a vechno ostatní z oné doby se jim u ze vzpomínek dost vytratilo. Vìdìla, e dnes se ije tìko, e mají èasto hlad a èasto jim je zima a e pokud zrovna nespí, tak pracují.

Nepochybnì to vak za starých poøádkù bylo horí. Ráda tomu vìøila. Mimoto tenkrát byla otroky, dnes jsou svobodná. A to je právì ten hlavní rozdíl  jak Pitík nikdy nezapomnìl upozornit.

Bylo teï tøeba ivit mnohem více krkù. Na podzim témìø souèasnì slehly ètyøi prasnice a vrhly jedenatøicet selátek. Mladá prasátka byla strakatá, a protoe Napoleon byl jediný kanec na farmì, nebylo moc pochybností o otcovství. Bylo oznámeno, e (60)

jakmile se nakoupí cihly a døevo, postaví se v zahradì kola.

Prozatím uèil mladá selátka sám Napoleon v kuchyni domu.

Cvièení se konalo v zahradì a selátkùm se doporuèovalo, aby si nehrála s jinými mladými zvíøaty. V té dobì se také zavedlo naøízení, e potkáli se na cestì prase s jiným zvíøetem, musí toto zvíøe ustoupit z cesty. Vechna prasata, a ji mìla jakoukoliv hodnost, získala také výsadu nosit v nedìli na ocásku zelené stuky.

Farma mìla pomìrnì úspìný rok, stále jí vak chybìly peníze.

Musely se koupit cihly, písek a vápno na stavbu koly. Také bylo tøeba zaèít spoøit peníze na nákup strojù pro vìtrný mlýn. Nesmìlo se zapomenout na svíèky a olej do lamp pro dùm, cukr pro Napoleonovu kuchyò (jiným prasatùm cukr zakazoval, protoe by po nìm tloustla) a obvyklé potøeby jako náøadí, høebíky, dráty, uhlí, lana a suchary pro psy. Prodala se fùra sena a èást úrody brambor a smlouva na prodej vajec byla zvýena na poèet esti set týdnì, take toho roku slepice sotva vysedìly dost kuøat, aby se stav drùbee udrel na dosavadní úrovni. Pøídìly, které byly v prosinci sníeny, byly v únoru sníeny znovu a bylo zakázáno pouívat ve stájích lampy, aby se uetøil olej. Ale prasata si ila celkem blahobytnì, alespoò soudì podle toho, jak pøibývala na váze. Jednoho odpoledne koncem února se od malého pivovaru za kuchyní, která za èasù pana Jonese nebyla pouívána, táhla teplá, bohatá a pøíjemná vùnì, jakou zvíøata nikdy pøedtím necítila.

Nìkdo øekl, e takhle voní jeèmen, kdy se vaøí. Zvíøata hladovì èichala vùni  vaøí se snad kae k veèeøi? Ale ádná kae nebyla a pøítí nedìli bylo oznámeno, e od nynìjka bude vekerý jeèmen k dispozici prasatùm. Pole za sadem ji bylo jeèmenem oseto.

A brzy se proslechlo, e prasata nyní dostávají pøídìl pùl litru piva dennì, Napoleon sám dva tupláky, které mu servírují na znaèkové porcelánové polévkové míse.

I kdy zvíøata musela snáet velké útrapy, byly èásteènì zatlaèovány do pozadí skuteèností, e ivot byl dnes dùstojnìjí ne døíve. Více se zpívalo a více øeènilo, konalo se víc prùvodù.

(61)

Napoleon naøídil, aby se jednou týdnì konala takzvaná spontánní demonstrace, jejím úèelem bylo oslavovat úspìchy a výdobytky Farmy zvíøat. V urèenou dobu zvíøata pøeruila práci a ve vojenském iku pochodovala napøíè farmou. Na èele byla prasata, pak konì, pak krávy, ovce a drùbe. Prùvod uzavírali psi. Úplnì první pochodoval Napoleonùv èerný kohout. Boxer a Lupina vdy nesli roztaený transparent zelené barvy, na kterém bylo kopyto a roh, s nápisem A ije soudruh Napoleon!. Po prùvodu se pøednáely básnì, sloené na poèest Napoleona, Pitík pronesl øeè, ve které zvíøata seznámil s posledním zvýením produkce potravin a nìkdy se také vypálila rána z puky. Nejvìtími pøíznivci tìchto spontánních demonstrací byly ovce, a staloli se, e si nìkdo snad zaèal stìovat (nìkterá zvíøata se obèas pokusila, pokud zrovna nebyla poblí ádná prasata èi psi), e jen zbyteènì marní èas postáváním v zimì, ovce jej svým beèením Ètyøi nohy dobré, dvì nohy patné! okamitì umlèely. Celkem ale zvíøata takové oslavy mìla ráda. Vyhovovalo jim, kdy si mohla pøipomínat, e pøes vechno jsou svými vlastními pány a ve co dìlají, dìlají pro sebe. Pøi vech tìch písních, prùvodech, Pitíkových seznamech èísel, výstøelech z puky, kokrhání kohouta a plápolání vlajek se jim lépe zapomínalo na prázdné aludky  alespoò na chvíli.

V dubnu byla Farma zvíøata vyhláena republikou a bylo tøeba zvolit prezidenta. Byl jediný kandidát, Napoleon, a ten byl také jednomyslnì zvolen. Tého dne se zveøejnily novì objevené dokumenty, které odhalovaly dalí podrobnosti o Kuliovì komplotu s Jonesem. Ukázalo se, e Kuli se nejen pokusil zpùsobit poráku pøi Bitvì u kravína strategickými prostøedky, jak si zvíøata snad jetì pamatovala, ale dokonce otevøenì bojoval na Jonesovì stranì. Byl to právì on, kdo vlastnì vedl síly nepøítele a kdo se vrhal do bitvy se slovy A ije lidstvo! na rtech. Zranìní na Kuliovì zadku, na které si nìkterá zvíøata snad jetì pamatovala, mu zpùsobily zuby soudruha Napoleona.

Uprostøed léta se náhle na farmì po nìkolikaleté nepøítomnosti (62)

objevil havran Mojí. Vùbec se nezmìnil, stále nepracoval a jako døív poøád mluvil o Cukrové hoøe. Sedával na kùlu, èechral si svá èerná køídla a kadému, kdo byl ochotný ho poslouchat, vyprávìl dlouhé hodiny. Tam nahoøe, soudruzi, øíkal významnì a svým velkým zobákem ukazoval k nebi, tam nahoøe, hned za tím tmavým mrakem na obzoru, tam leí Cukrová hora, ta astná zem, kde my, ubohá zvíøata, nakonec vechna spoèineme a odpoèineme si od naeho strádání! Tvrdil dokonce, e pøi jednom ze svých delích výletù tam byl a zahlédl nekoneèná pole jetele a keøe, ovìené koláèi a kostkovým cukrem. Nìkterá zvíøata mu vìøila. Kdy dnes byl jejich ivot patný a mìla hlad, tak je jen spravedlivé, e nìkdo pro nì existuje lepí svìt. Postoj prasat k Mojíovi nebylo snadné urèit. Prasata sice tvrdila, e jeho pøíbìhy o Cukrové hoøe jsou výmysly, zároveò ho vak nechávala na farmì, nemusel pracovat a dennì dostával sklenièku piva.

Jakmile se Boxerovi zahojilo kopyto, zaèal pracovat jetì usilovnìji, ne kdykoliv pøed tím. Toho roku vechna zvíøata døela jako otroci. Mimo bìné práce na farmì a pøestavby vìtrného mlýna se v bøeznu zaèala stavìt kola pro selata. Dlouhé hodiny práce bez rádla se nìkdy pøeívaly obtínì, ale Boxer nikdy nevynechal. Mluvil i pracoval tak, jako by mìl stále dost sil, jen jeho vzezøení se ponìkud zmìnilo. Kùi u nemìl tak lesklou jako kdysi a boky mu propadly. Zvíøata øíkala, e Boxer se zase zmátoøí, jakmile vyrazí nová tráva, ale jaro pøilo a Boxer na váze nijak nepøibral. Kdy na svahu k vrcholku lomu zapøaený do káry napínal svaly proti tìkému nákladu, zdálo se, e ho drí na nohách snad jen síla vùle. V takových chvílích jeho rty jako by formulovaly slova Budu pracovat lépe a radostnìji; vyøknout je u sílu nemìl.

Lupina a Benjamin ho znovu a znovu varovali, e by mìl víc brát ohled na své zdraví. Boxer je ale neposlouchal. Blíily se jeho dvanácté narozeniny. Boxer se vak nejvíce staral o to, aby ne

odejde do penze, staèil shromádit dostatek zásob kamení pro mlýn.

(63)

V létì se jednou pozdì odpoledne farmou rozletìla zpráva, e Boxerovi se nìco stalo. el sám odtáhnout fùru kamení od lomu k vìtrnému mlýnu. Ukázalo se, e poplach nebyl nadarmo. Za chvíli pøiletìli dva holubi se zvìstí: Boxer se strhal! Leí na boku a nemùe se postavit!

Polovina zvíøat z farmy se okamitì rozbìhla k pahorku, kde se stavìl mlýn. Boxer tam leel, mezi ojemi káry, krk nataený neschopen ani zvednout hlavu. Oèi se mu leskly boky mìl zbroceny potem. Z huby mu vytékal pramínek krve. Lupina k nìmu pøiklekla.

Boxere! zvolala, co je ti?

Myslím, e vìtrný mlýn budete muset dokonèit beze mne,

øekl slabým hlasem Boxer. U jsme nahromadili pìknou hladu kamení. Stejnì mi zbýval u jen jeden mìsíc. Abych pravdu øekl, tìil jsem se na penzi. A protoe Benjamin také zestárnul, snad bude moci odejít do dùchodu se mnou, aby mi dìlal spoleènost.

Musíme okamitì sehnat pomoc, øekla Lupina. Bìte nìkdo povìdìt Pitíkovi, co se stalo.

Zvíøata okamitì bìela k domu farmy, aby ve oznámila Pitíkovi. U Boxera zùstala jen Lupina a Benjamin, který si lehl vedle Boxera a odhánìl od nìj svým dlouhým ocasem mouchy.

Asi za ètvrt hodiny se objevil Pitík, plný soucitu a zájmu. Øekl,

e soudruh Napoleon s velkým zarmoucením pøijal zprávu o nehodì jednoho ze svých nejoddanìjích pracovníkù na farmì a ji zaøizuje ve pro pøijetí Boxera na oetøení do nemocnice ve Willingdonu. Zvíøata byla ponìkud zneklidnìna. Mimo Molinu a Kulie zatím ádné zvíøe farmu neopustilo a zvíøatùm se nezdálo,

e by bylo právì nejbezpeènìjí svìøit Boxera do rukou lidem.

Avak Pitík je snadno pøesvìdèil, e veterináø ve Willingdonu bude schopen Boxera léèit lépe ne zvíøata na farmì. Asi o pùl hodiny pozdìji, kdy se Boxer trochu vzpamatoval, postavila ho zvíøata na nohy a pomohla mu odvléci se do stáje, kde mu Lupina s Benjaminem pìknì podestlala, aby si mohl lehnout.

Pøítí dva dny Boxer zùstával ve stáji. Prasata mu poslala velkou (64)

láhev rùové medicíny, kterou nala v lékárnièce v koupelnì, a Lupina mu medicínu dvakrát dennì po jídle podávala. Po veèerech u nìj leela a povídala si s ním, zatímco Benjamin odhánìl mouchy. Boxer tvrdil, e je vechno dobré, e se dá do poøádku a pak by mohl ít jetì tøi roky. Tìil se na klidné dny, které bude trávit v rohu velké pastviny. Poprvé v ivotì tak bude mít monost studovat a pøemýlet. Zbytek svého ivota zamýlel zasvìtit tomu, aby se nauèil zbývajících tøiadvacet písmen abecedy.

Lupina a Benjamin vak mohli být s Boxerem jen po pracovní dobì a uzavøená kára pro Boxera pøijela v poledne. Zvíøata byla na poli, kde jednotila øepu pod dozorem jednoho prasete, kdy

najednou s ohromením zpozorovala Benjamina, enoucího se tryskem od budov farmy a hlasitì hýkajícího. Poprvé v ivotì vidìla zvíøata Benjamina rozèileného a poprvé jej vlastnì vidìla bìet.

Rychle, rychle! køièel. Honem utíkejte! Odváejí Boxera!

Zvíøata, ani by èekala na povolení prasete, nechala práce a hnala se k farmì. A skuteènì: tam ji stála kára se dvìma zapøaenými koòmi, na boku káry nìjaký nápis, na kozlíku jakýsi prohnanì vypadající muík s tvrïákem na hlavì. A Boxerova stáj byla prázdná.

Zvíøata se shromádila kolem káry. Sbohem, Boxere, volali vichni. Sbohem!

Blázni! Blázni! køièel Benjamin, poskakoval kolem nich a tloukl rozèilenì kopyty do zemì. Vy blázni! Copak nevidíte, co je napsáno na boku káry?

Zvíøata se zarazila a ztiila. Majka zaèala písmena slabikovat.

Ale Benjamin ji odstrèil a do hlubokého ticha èetl:

Alfréd Simmonds, koòský øezník a klihaø, Willingdon.

Dodávky kostí, masa, kùí. Copak nechápete, co to znamená?

Boxera odváejí na poráku!

Z hrdel zvíøat se ozvaly výkøiky hrùzy. V té chvíli mu na kozlíku pobídl bièem konì a kára vyjela ze dvora. Vechna zvíøata ji následovala a zoufale køièela. Lupina se protlaèila dopøedu. Kára (65)

zaèínala zvyovat rychlost. Lupina se snaila rozhýbat své staré kosti, aby klusem staèila rychlosti káry. Boxere! køièela, Boxere, Boxere, Boxere! A v tu chvíli, jako by slyel, co se venku dìje, objevila se Boxerova hlava s bílou skvrnou nad nozdrami na chvíli v malém okénku na boku káry.

Boxere! køièela zoufale Lupina. Boxere! Vystup! Rychle vystup! Jede na smrt!

Vechna zvíøata hned zaèala køièet: Vystup, Boxere, vystup!

Ale kára u zaèala zrychlovat a vzdalovala se jim. Boxer asi nerozumìl, co na nìj Lupina køièela. Ale za malou chvíli zmizela jeho tváø v okénku a bylo slyet bubnování kopyt uvnitø káry. Boxer se snail dostat ven. Byly èasy, kdy staèilo pár úderù Boxerových kopyt a z káry by byla jen hromádka tøísek. Ale bìda! Jeho svaly byly ochablé, zvuk kopyt pomalu slábl, a utichl. Zvíøata zaèala v zoufalství apelovat na solidaritu dvou koòù, zapøaených v káøe.

Soudruzi, soudruzi! køièela. Neodváejte naeho bratra na smrt! Ale hloupá zvíøata, pøíli nevìdomá, ne aby byla schopna si vùbec uvìdomit, co se dìje, jen sklopila ui a zrychlila klus.

Boxerova tváø se u v okénku neobjevila. A bylo u pøíli pozdì, kdy nìkoho napadlo káøe nadbìhnout a zavøít hlavní vrata; kára jimi v pøítích chvílích projela a rychle zmizela v dálce. Boxera u

nikdo víc nevidìl.

O tøi dny pozdìji bylo oznámeno, e zemøel v nemocnici ve Willingdonu i pøes vekerou péèi, jakou jen lze koni poskytnout.

Tuto zprávu zvíøatùm oznámil Pitík. Uvedl, e byl pøítomen posledním chvílím Boxera.

Byl to jeden z nejdojemnìjích momentù, jakých jsem kdy byl svìdkem, øekl Pitík, stírající si paznehtem slzy. Byl jsem do poslední chvíle u jeho loe. A ke konci, kdy u skoro nemohl mluvit, poeptal mi do ucha, e nejvíc ho trápí, e se nedoil dostavby vìtrného mlýna. Kupøedu, soudruzi, eptal. Kupøedu ve jménu Revoluce. A ije Farma zvíøat! A ije soudruh Napoleon! Napoleon má vdycky pravdu! To byla jeho poslední slova, (66)

soudruzi.

Zde se Pitíkovo chování náhle zmìnilo. Na chvíli se odmlèel, jeho oèka vystøelovala podezøívavé pohledy na vechny strany.

Øekl pak, e se mu donesla hloupá a zlá pomluva, která kolovala bìhem odvozu Boxera. Nìkterá zvíøata si povimla, e na boku káry, odváející Boxera, bylo oznaèení Koòský øezník, a to svádìlo k závìru, e Boxer je snad odváen na jatka. Je témìø neuvìøitelné, pravil Pitík, jak mohou nìkterá zvíøata být tak hloupá. Znáte snad pøece, vykøikoval podrádìnì, mrskal ocáskem a poskakoval na místì, naeho milovaného Vùdce, soudruha Napoleona, ten by nìco takového nikdy neudìlal.

Vysvìtlení je ve skuteènosti velmi prosté. Káru døíve vlastnil koòský øezník, pak ji koupil zvìrolékaø, který nestaèil zamazat starý nápis.

Tím právì vznikl omyl.

Zvíøata si obrovsky oddechla, kdy to uslyela. A kdy Pitík pokraèoval v barvitém popisu posledních chvil Boxera na jeho smrtelném loi, kdy hovoøil o péèi, je mu byla vìnována a o drahých lécích, které soudruh Napoleon platil bez ohledu na cenu, zmizely poslední zbytky jejich podezøení a smutek nad ztrátou kamaráda byl trochu vyváen pomylením, e Boxer alespoò zemøel astný.

Napoleon sám se objevil dalí nedìlní dopoledne na shromádìní a pronesl krátký projev na poèest Boxera. Øekl, e se nepodaøilo zaøídit pøevoz ostatkù jejich oplakávaného soudruha k pohøbení na farmì, e vak zaøídil, aby z vavøínù, je rostou v zahradì, byl uvit velký vìnec, který polou na Boxerùv hrob. A bìhem nìkolika dní zamýlejí prasata uspoøádat vzpomínkovou slavnost na jeho poèest. Napoleon svoji øeè zakonèil pøipomenutím dvou oblíbených hesel Boxera: Budu pracovat lépe a radostnìji a Soudruh Napoleon má vdycky pravdu  to jsou hesla, jak øekl, která mùe kadé zvíøe pøijmout za své.

V den, kdy mìla být poøádána slavnost, pøivezla hokynáøova dodávka na farmu velkou døevìnou bednu. V noci pak byl z domu (67)

slyet hlasitý zpìv, následovaný jakoby hlukem hádky. Ve konèilo kolem jedenácté hodiny tøeskem skla. Druhý den se v domì a do poledne nic nepohnulo, a po farmì se ukalo, e si prasata nìjakým zpùsoben opatøila peníze na nákup dalí bedny whisky.

X.

Roky plynuly. Roèní doby se støídaly, zvíøatùm rychle ubíhaly jejich krátké ivoty. Pøiel èas, kdy staré doby pøed Revolucí si u

s výjimkou Lupiny, Benjamina, havrana Mojíe a nìkolika prasat nikdo nepamatoval.

Majka byla mrtvá, Bára, Janina a Haryk byli mrtvi. Také pan Jones zemøel  nìkde v útulku pro alkoholiky. Kuli byl zapomenut.

Zapomenut byl i Boxer. Vzpomínalo na nìj jen pár bývalých druhù.

Lupina byla teï stará klisna, trpìla reumatismem a slzely jí oèi.

U dva roky pøesluhovala, do penze vak zatím ádné zvíøe neodelo. O vyèlenìní kousku pastviny pro pøestárlá zvíøata se u

dávno pøestalo mluvit. Napoleon byl nyní skoro dvoumetrákový kanec. Pitík byl tak tlustý, e jen s potíemi otevíral oèi, zarostlé sádlem. Jen Benjamin se témìø nezmìnil: trochu zeedivìl kolem brady a od Boxerovy smrti byl jetì zasmuilejí a zamlklejí.

Na farmì nyní ilo hodnì zvíøat, i kdy pøírùstky nebyly tak velké, jak se kdysi pøedpokládalo. Narodilo se mnoho zvíøat, pro které Revoluci znamenala jen jakousi tradici, pøedávanou ústnì; dalí zvíøata, která byla na farmu dovezena, o nìèem takovém pøed svým pøíchodem vùbec neslyela. Mimo Lupinu vlastnila teï farma jetì tøi konì. Byla to krásná a silná zvíøata, dobøí pracovníci a kamarádi, ale jinak hlupáci. Nikdo z nich nebyl schopen dostat se v abecedì za písmeno B. Vìøili vemu, co se jim øeklo o Revoluci a o zásadách animalismu, zvlátì slyelili to od Lupiny, kterou velmi respektovali. Chápali vak zøejmì jen velmi málo z toho, co jim Lupina vykládala.

Farma nyní ji lépe prosperovala a byla lépe organizovaná. Její území se dokonce rozíøila o dvì pole, která byla zakoupena od (68)

pana Pilkingtona. Vìtný mlýn byl koneènì úspìnì dostavìn a farma vlastnila svùj fukar na seno a mlátièku a zvíøata vybudovala rùzné dalí budovy. Whymper si koupil lehký dvoukolový koèár.

Vìtrný mlýn vak nebyl pouíván k výrobì elektøiny, ale k mletí obilí a vydìlával farmì pìkné peníze. Zvíøata pracovala pilnì na stavbì dalího vìtrného mlýna; a ten bude dokonèen, mìlo by v nìm být instalováno dynamo. Ale o takových pøíjemných vìcech, o nich kdysi uèil zvíøata snít Kuli, o stájích s elektrickým osvìtlením a teplou a studenou vedou, o tøídenním pracovním týdnu, o tom se ji nemluvilo. Napoleon takové pøedstavy zavrhl jako odporující duchu animalismu. Opravdové tìstí, jak øíkal, pøedstavuje pilná práce a skromný ivot.

Zdálo se, e i kdy se statek vzmáhá, zvíøata zùstávají stále stejnì chudá. Pochopitelnì s výjimkou prasat a psù. Asi to bylo také tím, e na farmì zvíøata bylo tolik prasat a tolik psù. Ne e by tato zvíøata svým zpùsobem nepracovala. Jak Pitík neustále trpìlivì vysvìtloval, práce s kontrolou a organizováním statku byla nekoneèná. Vìtinou lo o takovou práci, e ostatní zvíøata by na ni nestaèila a nerozumìla jí. Pitík vysvìtloval, e prasata musí dennì trávit dlouhé hodiny nad záhadnými záleitostmi, jim se øíkalo spisy, zprávy, zápisy a memoranda. Byly to velké listy papíru, hustì popsané; jakmile byly takto popsané, okamitì se spalovaly v peci. Tato èinnost byla pro blaho farmy nanejvý

dùleitá, jak øíkal Pitík. Prasata ani psi vak svou prací neprodukovali ádné potraviny  a pøitom jich bylo tolik a byli vdy pøi chuti.

ivot ostatních zvíøat byl  alespoò co pamatovala  stále stejný.

Mìla hlad, spala na slámì, pila z jímky, døela na polích. V zimì trpìla chladem, v létì je obtìovaly mouchy. Ta starí nìkdy pátrala v pamìti a snaila si vzpomenout, zda se jim za starých dnù hned po Revoluci, bezprostøednì po vyhnání pana Jonese, daøilo lépe, nebo hùøe. Nemohla si vzpomenout. Nebylo nic, na èem by se dalo srovnávat: museli se spoléhat jen na Pitíkovy seznamy èísel, (69)

které neúprosnì prokazovaly, e vechno je lepí a lepí. Problém byl neøeitelný  zvíøata mìla navíc málo èasu na zkoumání takových vìcí. Pouze Benjamin tvrdil, e si pamatuje kadou podrobnost ze svého dlouhého ivota a ví, e nikdy nic nebylo èi nebude lepí èi horí, protoe jak øíkal  hlad, strádání, zklamání, to je nezmìnitelný zákon ití.

A pøesto se zvíøata nikdy nevzdala nadìje. Ani na chvíli je neopoutìla pýcha a radost z toho, e mohou patøit k Farmì zvíøat.

Stále byli jedinou farmou v celém kraji  vlastnì v celé Anglii 

kterou vlastnila a øídila zvíøata. ádné zvíøe, ani ti nejmladí, ani nováèci, pøivezení z farem vzdálených dvacet i tøicet kilometrù, si toho nikdy nepøestávalo váit. A kdy slyela zvíøata výstøely z puky, vidìla vlát na vrcholu stoáru zelenou vlajku, prsa se jim dmula pýchou a hovor se stáèel na hrdinné dny v minulosti, vyhnání pana Jonese, vypracování Sedmi pøikázání, na velké bitvy, pøi kterých byli lidtí vetøelci na hlavu poraeni. ádný ze starých snù nebyl zapomenut. V republiku zvíøat, kterou pøedpovìdìl kdysi starý Major, za které na zelená pole Anglie nevkroèí jediná lidská noha, v tu stále zvíøata vìøila. Jednou se stane skuteèností  nebude to asi brzy, moná e se jí ádné dnes ijící zvíøe nedoèká, ale ten den pøijde. Dokonce i melodii písnì Zvíøata Anglie bylo snad moné obèas zaslechnout, jak je tajnì pobrukována. Znalo ji vlastnì kadé zvíøe na farmì, i kdy nahlas se ji neodváil zazpívat nikdo. Zvíøata mìla moná tìký ivot, moná se vechny jejich nadìje nesplnily; byla si vak vìdoma toho, e nejsou jako jiná zvíøata. Trpìla sice hlady, ale nebylo to tím, e by je týrali hladem lidé; pracovala sice do úpadu, ale alespoò pracovala pro sebe. Nechodil mezi nimi nikdo na dvou nohách. ádné zvíøe neoslovovalo druhé pane.

Vechna zvíøata si byla rovna.

Jednoho dne po ránu naøídil Pitík ovcím, aby ho následovaly.

Odvedl je na kousek úhoru na druhém konci farmy, který zarostl mladými bøízkami. Ovce tam zùstaly celý den pod Pitíkovým dozorem. Veèer se Pitík vrátil do domu sám  protoe bylo teplo, (70)

øekl ovcím, aby zùstaly venku. Nakonec tam ovce zùstaly celý týden, pøièem po celou dobu je ostatní zvíøata ani nezahlédla.

Pitík s nimi trávil témìø celé dny. Jak øekl, uèí je nové písni a potøebuje na to naprostý klid.

Jednoho pøíjemného veèera, právì kdy se ovce vrátily, zaslechla zvíøata, která pøicházela z práce a blíila s k budovám, ze dvora vydìené koòské rání. Zvíøata se v rozpacích zastavila.

Rání patøilo Lupinì. Ozývalo se znovu a znovu  zvíøata se proto rozbìhla a utíkala do dvora. A tam uvidìla to, co Lupina.

Bylo to prase kráèející na zadních nohách.

Ano, byl to Pitík. Trochu kymácivì, jak nebyl zvyklý pohybovat se v této poloze, ale v perfektní rovnováze pøecházel pøes dvùr.

A o malou chvíli pozdìji vyla ze dveøí domu dlouhá øada vepøù na zadních nohách. Nìkterým to lo lépe, nìkterým hùøe, jeden èi dva by asi potøebovali hùl jako oporu, vichni ale pøeli dvùr úspìnì. Pak se ozvalo tìkání psù, ostré kokrhání èerného kohouta a ze dveøí vyel sám Napoleon, majestátnì vztyèený, hrdì se rozhlíející. Smeèka jeho psù poskakovala kolem.

V paznehtu drel biè.

Zavládlo zdìené ticho. Ohromená a vystraená zvíøata se semkla k sobì a pozorovala dlouhý zástup prasat, pomalu pochodující po dvoøe. Jako by se svìt obrátil vzhùru nohama. Ale pak pøila chvíle, kdy první ok pominul a zvíøata  i pøes strach ze psù a dlouhodobì vyvinutý návyk nikdy si nestìovat, nikdy nekritizovat, a se dìje cokoliv  chtìla zaèít protestovat. Ale právì v tuto chvíli, jako na povel, zaèaly vechny ovce najednou beèet:

Ètyøi nohy dobré, dvì nohy lepí! Ètyøi nohy dobré, dvì nohy lepí! Ètyøi nohy dobré, dvì nohy lepí!

To trvalo bez pøestávky pìt minut. A kdy ovce zmlkly, pøíleitost k protestu ji minula, protoe prasata vpochodovala zpátky do domu.

Benjamin ucítil na rameni zafunìní. Ohlédl se. Byla to Lupina.

(71)

Její staré oèi byly zakalenìjí ne jindy. Ani by nìco øekli, odebrali se spolu na konec velké stodoly, kde bylo napsáno Sedm pøikázání.

Minutu èi dvì tam stáli a dívali se na bílá písmena na èerném podkladì.

Mám u slabý zrak, øekla Lupina. Ani za mlada jsem nepøeèetla, co tam je napsáno. Zdá se mi ale, e zeï vypadá nìjak jinak Je tam onìch Sedm pøikázání, jako døíve, Benjamine?

A Benjamin poprvé poruil svoji zásadu, kdy jí pøeèetl, co je na zdi napsáno. Nebylo tam nic mimo jediného pøikázání. To znìlo: VECHNA ZVÍØATA JSOU SI ROVNA,

ALE NÌKTERÁ

JSOU SI ROVNÌJÍ

A tak potom u nebylo zvíøatùm divné, e druhý den prasata, která dohlíela na práci na farmì, mìla vechna v paznehtech biè.

Nepøipadalo jim zvlátní ani to, e si prasata koupila rádio, objednala zavedení telefonu a pøedplatila rùzné noviny. Nebylo nic neobyèejného na tom, kdy se Napoleon procházel po zahradì farmy s dýmkou v rypáku  ani kdy si prasata navlékla obleky ze

atníku pana Jonese. Napoleon sám se objevil v èerném pøevleèníku, koených kalhotách a kamaích, zatímco jeho oblíbená sviòka se objevila v nedìlních hedvábných atech paní Jonesové.

O týden pozdìji se jednou odpoledne na statek sjelo nìkolik dvoukolových bryèek. Delegace sousedních farmáøù byla pozvána na exkurzi na Farmu zvíøat. Byli provedeni celým statkem a vyjádøili velký obdiv nad vím, co vidìli, zvlátì nad vìtrným mlýnem. Zvíøata na poli jednotila øepu. Pracovala usilovnì, ani nezvedala oblièeje od zemì. Nevìdìla, zda se mají bát víc prasat nebo lidské návtìvy.

Veèer se pak z domu nesl hlasitý smích a rozpustilý zpìv. Kdy

zvíøata zaslechla smìs hlasù, náhle je pøepadla zvìdavost. Co se (72)

asi dìje uvnitø, kde se vlastnì poprvé setkávají zvíøata s lidmi na zásadách vzájemné rovnosti. Co moná nejtieji se spoleènì plíila do zahrady domu.

U branky trochu zaváhala, bála se jít dál, ale Lupina je zavedla dovnitø. Neslynì se blíila k domu a ta zvíøata, která byla dost vysoká, nakukovala do oken obývacího pokoje. U dlouhého stolu sedìlo est farmáøù a est nejvýznaènìjích prasat. Napoleon sedìl na èestném místì v èele stolu. Prasata sedìla ve svých køeslech naprosto uvolnìnì. Celá spoleènost hrála rozjaøenì karty a teï právì na chvíli partii pøeruila, patrnì proto, aby mohl být pronesen pøípitek. Koloval velký dbán, z nìho se nalévaly sklenice pivem.

Zvìdavých tváøí, nahlíejících do oken si nepoviml nikdo.

Se sklenicí v ruce povstal pan Pilkington z Lièína. Za malou chvíli spoleènost poádá, jak øekl, aby si pøipila. Ale jetì pøed tím by chtìl øíci nìkolik slov.

Je pro mne velkým zadostiuèinìním, prohlásil, a jsem si jist,

e i pro vechny ostatní pøítomné, e dlouhé období nedùvìry a nedorozumìní nyní konèí. Byly èasy  ne e bych byl já èi kdokoliv jiný z pøítomných tyto pocity sdílel  tedy byly doby, kdy bylo na ctìné vlastníky Farmy zvíøat nahlíeno neli s nepøátelstvím, tedy urèitì s jistou nedùvìrou ze strany lidí ze sousedství. Dolo k urèitým politováníhodným incidentùm, zaujímala se zcestná stanoviska. Panovalo pøesvìdèení, e exist-ence farmy, kterou vlastní a øídí prasata, je snad nìco abnormálního a mùe mít nezvratný vliv na sousední farmy. Nìkteøí statkáøi se dokonce domnívali  ani se øádnì seznámili se skuteèností  e na takové farmì musí zavládnout chaos a nepoøádek. Znepokojoval je moný dopad na chování vlastních zvíøat, nebo dokonce i vlastních zamìstnancù. Ale tyto pochybnosti jsou nyní rozptýleny.

Dnes jsem se svými pøáteli navtívil Farmu zvíøat a na vlastní oèi jsme ji celou prohlédli. Nali jsme tu nejen nejmodernìjí metody øízení, ale i disciplínu a poøádek, které mohou být pøíkladem leckterým farmáøùm jinde. Domnívám se, e mám právo prohlásit, (73)

e podøízená zvíøata na Farmì zvíøat pracují více a dostávají ménì

rádla, ne jakákoliv jiná zvíøata v naem kraji. Já a mí kolegové jsme dnes vidìli mnoho vìcí, je nepochybnì bude tøeba bez odkladu zavést i na naich farmách.

Svoji poznámku bych si dovolil zakonèit opìtovným zdùraznìním pøátelských vztahù, které vládnou a mìly by nadále vládnout mezi Farmou zvíøat a jejími sousedy. Mezi lidmi a prasaty neexistovaly a nemìly by ani v budoucnu existovat ádné zájmové støety. Jejich trampoty a tìkosti jsou pøeci totoné. Copak problémy se zamìstnanci nejsou vude stejné? Zde mìl pak Pilkington pro spoleènost pøipravené vtipné podobenství, které ho u pøedem rozesmálo tak, e dostal záchvat kale a jeho nìkolik brad zmìnilo barvu do ruda. Koneènì se uklidnil a mohl svùj proslov ukonèit: Jestlie vy máte svá nií zvíøata, s kterými jsou problémy, my zase máme své nií tøídy! Tento bonmot zpùsobil u tabule velké nadení. Pan Pilkington opìt gratuloval prasatùm k nízkým pøídìlùm rádla a dlouhému pracovnímu týdnu zvíøat a veobecnì tuhému reimu, který na Farmì zvíøat vidìl.

Nakonec øekl, e nastala chvíle, aby vichni povstali a naplnili sklenice po okraj. Pánové, uzavøel pan Pilkington, pronáím pøípitek: A vzkvétá Farma zvíøat!

Ozvalo se nadené volání a dupání nohou. Napoleon byl tak potìen, e opustil své místo a obeel stùl, aby si pøiukl s panem Pilkingtonem. kdy pozdviení opadlo, svìøil se Napoleon, který zùstal stát, e by také chtìl pronést nìkolik slov.

Jako vechny Napoleonovy projevy, byl i tento krátký a míøil k jádru vìci. Øekl, e také on je astný, e období nedorozumìní je pryè. Dlouhou dobu kolovaly zvìsti  dle jeho mínìní je roziøoval nìjaký zlomyslný nepøítel  e v jeho osobním úsilí i ve snahách jeho kolegù je cosi podvratného nebo dokonce revoluèního. Pøipisovala si jim snaha roziøovat revoluci mezi zvíøata na sousedních farmách. Nic nemùe být vzdálenìjí pravdì!

Jejich jediným a výluèný pøáním, a dnes èi kdykoliv v minulosti, (74)

bylo a je ít v míru a v normálních obchodních vztazích se sousedy.

Tato farma, kterou má èest mít pod kontrolou, dodal, je drustevním podnikem. Listiny pozemkù a nemovitostí, je jsou v jeho drení, jsou spoleèným vlastnictvím vech prasat.

Dodal, e je pøesvìdèen, e nic z tìch starých podezøení ji

nepøeívá, pøesto vak byly v poslední dobì na farmì provedeny urèité zmìny, které by dále mìly posílit vzájemnou dùvìru. A

doposud mìla zvíøata na farmì takový trochu poetilý zvyk oslovovat se navzájem soudruhu. S tím bude konec. Dle podobného zvyku neznámého pùvodu se vdy v nedìli dopoledne pochodovalo kolem lebky kance, naraené na kùlu v zahradì. To také skonèí, lebka u byla zakopána. Návtìvníci si jistì povimli zelené vlajky na vrcholu stoáru. Jestlie ano, pak si také vimli,

e ji na ní není bílé kopyto a roh. Od nynìjka zùstane vlajka jen èistì zelená.

K vynikající a pøátelské øeèi pana Pilkingtona by mìl jen jednu kritickou pøipomínku. Pan Pilkington vude hovoøil o Farmì zvíøat.

Pochopitelnì nemohl vìdìt  e název Farma zvíøat byl zruen.

Od nynìjka se farma bude jmenovat Panská farma, co vlastnì je, dle jeho názoru, její pùvodní správný název.

Pánové, uzavøel Napoleon, pronesu stejný pøípitek, jako byl ten pøedchozí, jen v jiné formì. Naplòte si sklenice po okraj, pánové, zde je mùj pøípitek: A vzkvétá Panská farma!

Ozvalo se stejné srdeèné volání jako pøedtím, a sklenice byly vyprázdnìny do dna. Ale zvíøata, která celou scénu pozorovala zvenèí, mìla najednou pocit, e se dìje nìco podivného. Co se to mìnilo v tváøích prasat? Staré a zakalené oèi Lupiny pøebíhaly z jedné tváøe na druhou. Nìkteré oblièeje mìly pìt brad, nìkteré ètyøi, jiné tøi. Co se to ale na nich zmìnilo a rozplývalo? Potlesk se pomalu uklidnil, spoleènost pokraèovala v pøeruené høe a zvíøata se potichu plíila pryè.

Ale nevzdálila se ani na dvacet metrù, kdy se zarazila. Z domu se ozývala zmì hluèných hlasù. Vrátila se zpìt a opìt nahlédla (75)

oknem. Ano, probíhala tam zuøivá hádka. Ozývaly se výkøiky, mlátilo se pìstmi do stolu, vrhaly se zuøivé pohledy a pronáela vánivá obvinìní. Zdá se, e pøíèinou hádky byla skuteènost, e Napoleon i pan Pilkington zahráli najednou károvým esem.

Dvanáct rozèilených hlasù na sebe køièelo, a vechny si byly podobné. Teï u nebylo pochyb o tom, e s tváøemi prasat se nìco stalo. Zvenèí pohlíela zvíøata z prasete na èlovìka a z èlovìka na prase, a opìt z prasat na èlovìka. Ale nebylo u

moné rozliit, která tváø patøí èlovìku a která praseti.

listopad 1943  leden 1944

(76)

Farma našeho mládí

~~~~~~~~~~~~~~~~~

V krásné literatuøe druhé poloviny 20. století není bajka v rozmìrech celé knihy jevem právì èastým. Bajky a analogie, které pøesáhnou rozsahem anekdotu, jsou pociovány jako cosi archaického. Kniha George Orwella (vlastním jménem Eric Arthur Blair) Farma zvíøat, napsaná na pøelomu roku 1943 a 1944, jako by svým ánrem la proti proudu èasu: vyprávìním o zvíøatech charakterizuje politické vztahy a dìje mezi lidmi. Pravda, není tu úplnì èistá bajka, nebo tato velmi lidská zvíøata se právì vùèi lidem vzbouøila, bojovala s nimi a nakonec se jejich revoluèní pøedvoj  prasata  s nimi pobratøil: je to tedy bajka i antibajka zároveò.

Co je øeè øeèí, hovoøilo se o èemkoli buï pøímo, nebo zprostøedkovanì, tedy jakoby o nìèem jiném. Jeíovi uèedníci byli zmateni mírou, v jaké Jeí uíval podobenství, kdy mluvil se zástupy. S nimi, svými nejbliími, tak nemluvil. Zeptali se ho na ten rozdíl (svìdèí o tom Matou 13,1017, Marek 4,1012

i Luká 8,910). Odpovìdìl jim: Vám je dáno znáti tajemství Boího království, ostatním vak jen v podobenstvích, aby hledíce nevidìli a slyíce nechápali (L 8,10).

To ovem neznamenalo, e by se Jeí dìlal tajemným, aby si podrel tajemství. Zpøístupòoval tajemství vem, kdo se mu otevírali, kdo pro toto semeno v sobì pøipravili pùdu. Zaifrování sdìlení do podobenství bránilo tìm, kdo byli jen jalovì zvìdaví a pøitom neochotni se obrátit, aby jeho slov zneuili  mimoto jiné øímským správcùm. Víme vak zároveò z takøka dvou tisícù let zkueností s evangelijní zvìstí, e její podobenství také mnohým pomohla prohloubit nebo dokonce i probudit jejich víru.

Podobenství tedy jsou uzamèenou branou  která vak právì jakoto brána láká mnohé k pokusùm o odemèení.

(77)

Kniha George Orwella Farma zvíøat je jedno rozvinuté a kompaktní podobenství, ze kterého se ani jedinou vìtou nevystupuje mimo, do vysvìtlujícího komentáøe. Jeí alespoò k nìkterým svým podobenstvím podal výklad. Jsou vak i jiné zpùsoby, jak nabídnout posluchaèi nebo ètenáøi výkladový klíè.

Prasata na farmì zvíøat se v knize oslovují soudruzi. Stavba vìtrného mlýna na výrobu elektøiny zase jasnì naráí na Leninovu posedlost elektrifikací.

Výkladovým klíèem mùe tedy být urèitá obecnì známá dobová reálie. Ovem to, e se a dnes  ètyøi desetiletí po Orwellovì smrti (zemøel v roce 1950)  komunisté zaèali oslovovat pane, aby se podobnì jako prasata v samém závìru knihy více podobali svým donedávna úhlavním nepøátelùm  lidem, je dokladem, e

Farma zvíøat není jen podobenstvím autorovy doby, ale také proroctvím.

Toto jsou tedy dvì základní ètenáøské radosti: v pøíbìhu zvíøat z farmy rozpoznáváme trefnì zachycené rysy totalitních reimù 

a s jistým úasem shledáváme, e nìkteré z nich v dobì, kdy autor

il, nebyly jetì známy, a e je tudí jasnozøivì domyslel a pøedpovìdìl.

Tím vak ètenáøova potìcha nekonèí. Orwellùv výklad není jen vtipnì beletrizovaným výètem dobových a budoucích rysù totalitarismu. Totalitní reimy jsou u nìho pøedvedeny jako pøesvìdèivá geneze systému. Na poèátku této geneze je vzpoura

 Rebellion. Skupina zvíøat se rozhodla pøeruit nijak zvlá

krásný, nicménì pøirozený øád. Stále opilého majitele statku vyhnala a ujala se moci na jeho majetku. Nový øád  animalismus

 v sedmi pøikázáních sliboval radikální odklon od veho, co zvíøatùm v jejich ivotì pøipadalo tíivé. Ukázalo se, e je to pouze negativní projekt, který sice cosi starého krtá, ale nepøichází s nièím novým, co by se dalo dlouhodobì udret pøi ivotì.

Výsledkem toho mnohaletého strádání a utrpení je, e se jedna skupinka  prasata  vyvihla na úroveò úhlavních nepøátel  lidí (78)

 a vechna ostatní zvíøata jsou na tom buï stejnì jako pøed rebelií, nebo jetì hùø.

Proè tuto skeptickou sociální filozofii nevyhnutelného ztroskotání násilných sociálních pøevratù autor hlásá prostøednictvím podobenství, kdy ho v Anglii neohrouje totalitní cenzura? Kdo jsou ti, které má jeho podobenství vyprovokovat k mylení?

Ten, kdo ije mimo totalitní reim, neuvìøí zvenèí, e by cosi tak absurdního mohlo fungovat. Naopak ten, kdo ije delí dobu pouze uvnitø, snadno podléhá maladaptaci a obludnosti mu zaèíná být samozøejmá. Orwellovo podobenství atakuje slepotu takøíkajíc na obou stranách elezné opony. Tím, e svùj prognostický scénáø napsal v obecné rovinì podobenství, dìlá z nìho Orwell

varovnou prognózu: vude tam, kde se uèiní první násilný krok, pøinese to podobné ovoce. Mimochodem, podobenství umoòovala støízlivì pøijmout varování pøed podstatou sovìtského reimu v dobì, kdy tato zemì bojovala a krvácela po boku ostatních Spojencù, tedy kdy jí byl svìt ochoten mnohé odpustit.

Podobenství rovnì brání sporùm, jaké by vyvolala realistická novela, toti zda je ten èi onen detail urèitého totalitního reimu vìrnì vystien  toto uhadování, co a koho mìl pøesnì autor na mysli, vyvolává jeho pozdìjí chmurnì vizionáøský román 

prognóza o totalitarismu 1984 , a poukazuje rovnou k tomu, co mají vechny takové reimy spoleèného. Zároveò to vak není nadmìrné, pøíli abstraktní zobecnìní, které by se snadno mohlo stát pro svou bezzubost pøijatelné i pro kritizované reimy.

V zrcadle Farmy zvíøat se nai soudruzi ihned poznávali a je pøíznaèné, e èesky vyla od roku 1946 zase a nyní. Orwellova kniha umoòuje najít spoleèný jazyk analýzy totalitního svìta pro jeho vnitøní úèastníky i vnìjí pozorovatele, jazyk, který se neutíká do scientistní nehodnotivosti, není vak ani jen èistì emotivním odsudkem.

Tam, kde pro ètenáøe simulace aktuálního systému pøechází (79)

v prognózu, je to tedy sugestivní sebevyvracející se prognóza, toti prognóza, která svým zveøejnìním vìdomì pracuje pro to, aby nebyla naplnìna.

Jak Orwell dosahuje své pùsobnosti, jak se mu daøí uvádìt do pohybu ètenáøovo mylení? Ukazuje kupøíkladu nejen to, jak a za jaké dìjinné situace se li vyrábìjí (pøepisování jednotlivých revoluèních pøikázání), ale i to, jak a proè se jim podléhá (zlí psi, ve pøehluující chór skandujících ovcí, technika veøejné sebekritiky a pozdìji i veøejných poprav...), a u jde o li urèené navenek nebo dovnitø systému. V psychologické rovinì odhaluje individuální motivy, pro které se le mùe udrovat pøi ivotì (kadé ze zvíøat vidí svùj ráj v nìèem jiném), a v rovinì sociologické upozoròuje, e tyto motivy zdaleka nejsou jen individuální, ale právì naopak e jsou konstrukèními principy nepravého spoleèenství (bez toho by demagogie prasat neuspìla).

Totalitarismus je spoleènost postavená na li, i kdyby tou lí byly vskutku krásné sliby vskutku trpícím jedincùm. Odtud jeho snadný vzestup  odtud ale také jeho nevyhnutelný pád.

Co do výstinosti tohoto simulaèního modelu, vytkl bych

Farmì zvíøat jen jediné: vysvìtlení vedoucí úlohy prasat. Podle poznatkù zoopsychologie prasata opravdu vynikají oproti jiným domácím zvíøatùm inteligencí a v Orwellovì podobenství je vyí inteligence prasat klíèem k vysvìtlení úspìchù jejich demagogie.

Dìjiny se vak ukázaly jetì ïábeltìjí a tento pøedpoklad se v totalitních reimech stal spíe výjimkou.

Bohuslav Blaek

(80)

George Orwell (vl. jménem Eric

Arthur Blair), nar. 1903 v Indii, patøí

k nevýznamnìjím literárním

osobnostem 20. století. Jako satirik

bývá srovnáván s Jonathanem Swiftem

a spolu s Aldousem Huxleyem

a Franzem Kafkou oznaèován za

proroka naeho vìku. Literát, editor

a urnalista  od tøicátých let

pravidelnì pøispíval kniními recenzemi

a pozdìji literárními a politickými

úvahami do pøedních britských novin, bìhem války pracoval v zahranièním vysílání BBC a roku 1945 byl váleèným dopisovatelem listu Observer; voják  zúèastnil se obèanské války ve panìlsku; spisovatel  autor autobiografické knihy z prostøedí paøíské a londýnské chudiny Down and Out in Paris and London (1933, è. Troseèníkem v Paøíi a Londýnì, 1935); zkuenosti z pobytu v Barmì zpracoval v knize Burmese Days (1934); ve tøicátých letech dále napsal romány A Clergyman’s Daughter, Keep the Aspidistra Flying, Coming Up for Air. Záitky z obèanské války ve panìlsku popsal v knize Homage to Catalonia (è. Pocta Katalánsku, 1991). Orwellovy eseje, èlánky a rozhlasové poøady vyly ve ètyøech svazcích Collected Essays, Jurnalism and Let-ters. Svìtoznámým autorem se stal díky románu Animal Farm (1945, è. Farma zvíøat, 1946) a románu 1984 (1949, è. 1991).

Zemøel roku 1950 na tuberkulózu.

Orwellùv román Farma zvíøat, napsaný formou bajky, je podobenství o násilnou revolucí nastoleném spoleèenství, v nìm

jsou si vichni rovni, a jeho postupné promìnì v systém, kde vìtina rovných je ovládána hrstkou jetì rovnìjích. Osud této knihy u nás jen potvrzuje obecnou platnost Orwellova

pohádkového pøíbìhu: poprvé vyla v èeském pøekladu ji roku (81)

1946. O dva roky pozdìji byla zakázána a její autor patøil a do doby zcela nedávné k nejnapadanìjím zahranièním spisovatelùm.

Roku 1981 vydalo román pod názvem Zvíøecí statek exilové nakladatelství Index. Pro toto vydání byl pøevzat pøeklad Gabriela Gössela, vydaný roku 1979 v samizdatové Edici Expedice.

(82)