Edison

Vítězslav Nezval

Vítězslav Nezval: Edison

Naše životy jsou truchlivé jak pláč Jednou kvečeru šel z herny mladý hráč venku sněžilo nad monstrancemi barů vzduch byl vlhký neboť chýlilo se k jaru avšak noc se chvěla jako prérie pod údery hvězdné artilérie

které naslouchali u politých stolů pijáci nad sklenicemi alkoholů

polonahé ženy v šatě z pávích per melancholikové jako v podvečer

Bylo tu však něco těžkého co drtí smutek stesk a úzkost z života i smrti Vracel jsem se domů přes most Legií zpívaje si v duchu malou árii

piják světel nočních bárek na Vltavě z hradčanského dómu bilo dvanáct právě půlnoc smrti hvězda mého obzoru v této vlahé noci z konce únoru Bylo tu však něco těžkého co drtí smutek stesk a úzkost z života i smrti Skláněje se z mostu uviděl jsem stín sebevrahův stín jenž padal do hlubin bylo tu však něco těžkého co pláče byl to stín a smutek hazardního hráče řekl jsem mu probůh pane co jste zač odvětil mi smutným hlasem nikdo hráč bylo tu však něco smutného co mlčí byl to stín jenž jako šibenice trčí stín jenž padal z mostu; vykřikl jsem ach!

ne vy nejste hráč! ne vy jste sebevrah!

Šli jsme oba ruku v ruce oba zachránění šli jsme ruku v ruce v otevřeném snění za město kde počínaly Košíře

z dálky mávaly nám noční vějíře nad kiosky smutku tance alkoholů šli jsme ruku v ruce nemluvíce spolu bylo tu však něco těžkého co drtí

smutek stesk a úzkost z života i smrti Odemkl jsem dveře rozžal svítiplyn veda na nocleh svůj pouliční stín řek jsem pane pro nás pro oba to stačí nebylo tu však už stínu po mém hráči či to byl jen přízrak nebo sebeklam?

stál jsem nad svým každodenním lůžkem sám bylo tu však něco těžkého co drtí smutek stesk a úzkost z života i smrti Usedl jsem za stůl nad kupy svých knih pozoruje oknem padající sníh

pozoruje vločky jak své věnce vijí se svou věčně chimérickou nostalgií piják nezachytitelných odstínů

piják světel potopených do stínů piják žen jichž poslouchají sny a hadi piják žen jež pochovávají své mládí piják krutých hazardních a krásných žen piják rozkoše a zkrvavělých pěn piják všeho krutého co štve a drtí piják hrůz a smutku z života i smrti Řekl jsem si zapomeň už na stíny otvíraje týden staré noviny

kde jsem v pachu novinářské černi tona uzřel velkou podobiznu Edisona

byl tu jeho nejnovější vynález

seděl v taláru jak středověký kněz bylo tu však něco krásného co drtí odvaha a radost z života i smrti.

II

Naše životy jsou strmé jako vrak jednou kvečeru se vracel rychlovlak mezi Kanadou a mezi Michiganem

soutěskami které neznám jejich jménem po plošině kráčel malý průvodčí s čapkou nasazenou těsně do očí bylo tu však něco krásného co drtí odvaha a radost z života i smrti Jeho otec krejčí švec a drvoštěp kupec s obilím měl chatrč půdu sklep a věčnou nestálost jež k potulkám nás svádí zemřel touhou po vlasti a smutkem mládí

Tatíku tys věděl co je věčný stesk dnes je z tebe popel hvězda nebo blesk tatíku tys věděl že jsou všude hrubci mezi krejčími i mezi dřevorubci ty jsi poznal co jsou potulky a hlad chtěl bych zemřít jak ty také zdráv a mlád avšak je tu cosi těžkého co drtí smutek stesk a úzkost z života i smrti Nevím kde a máš-li jaký náhrobek ze tvé krve zbyl tu malý pohrobek hleď už slabikuje v Kanadě tvé knihy hleď už těší se jak půjde na dostihy hleď už čítá slavné životopisy

encyklopedii staré eposy

hleď už vyrostl hleď čas tak rychle míjí hleď už nehrá si čta knížky o chemii Já jsem býval také v dětství hrdina já jsem také čítal knihy Darwina já jsem si hrál také vážněj nežli jiní s kyselinou solnou v malé školní skříni s burelem a čpavkem s cívkou rumkorfu proč jsem chtěl však být též hráčem na harfu proč jsem miloval však také kolovrátky proč jsem si však také hrával na pohádky z nichž mi zbylo něco těžkého co drtí smutek stesk a úzkost z života i smrti Tomáši tys nebyl mužem métie

čet jsi "Analýzu melancholie"

i tys poznal žalost smutek stesk a lásku v knížkách v Detroit mezi statisíci svazků ty jsi sníval též o cestách po moři ve své primitivní laboratoři

kterous připjal k vozům nákladního vlaku v němž jsi čechral křídla papírových ptáků Grand Trunk Herald! Velký Věstník ve voze!

Sázíš! Tiskneš! Válka! Srážky! Eroze!

Voláš právě vyšlo! Kupte! Nové zprávy!

Požár v Kanadě a Malý kurýr z Jávy bylo tu však něco krásného co drtí odvaha a radost z života i smrti Jednou jsi se náhle vrhl pod kola ani živé duše kolem dokola

a už vlečeš chlapce mezi nárazníky zachránils mu život vezmi si mé díky

Hle jsi v dílně na výrobu obuvi stroje chrlí oheň jako Vesuvy

co ses navzdychal při každé polobotce vím tys zdědil neklid toulavého otce Touláš se jak nosič z dvorku do dvorku jednou zklamán odjel jsi do New Yorku bloudě v této americké metropoli byl jsi odhodlán se vrhnout na cokoli snad hráls tehdy karty snad jsi také pil snad tam nechals mnoho nejlepších svých sil bylo v tom však něco krásného co drtí odvaha a radost z života i smrti III

Naše životy jsou bludné jako kruh Jednou kráčel po New Yorku dobrodruh bylo odpoledne s vlahým sluncem v máji chodec zastavil se mlčky na Broadwayi před paláce West Union Telegraph kde to hučelo jak na rozvodné desce byl to kamelot a velký vynálezce Tisíc vynálezů udělalo krach

hvězdy nevyšinuly se z věčných drah pohleďte jak tisíc lidí klidně žije ne to není práce ani energie

je to dobrodružství jako na moři uzamykati se v laboratoři

pohleďte jak tisíc lidí klidně žije ne to není práce to je alchymie Malá neděle ach kolik jasných zvonů malá centrála slyš zvonky telefonů Vaše uši poslouchají milence

defraudanty hovořící o směnce

kalifornské lupiče a noční vrahy telefonní rozhovory z Velké Prahy Svět si hraje s vaším ušním bubínkem stáváte se elektrickým pramínkem fonomotory a električtí ptáci

vzlétají až k hvězdám odkud se k vám vrací jako k ptáčníkovi z rohu předměstí hlásajíce vaši slávu z návěstí

spáváte pět hodin denně vám to stačí v tom se podobáte hazardnímu hráči Vždycky znovu žít a míti mánii

jedenkrát jste uzřel v Pensylvánii noc a obloukovou lampu a Bakera pocítil jste smutek tak jako já včera nad poslední stránkou svého románu jako akrobat jenž přešel po lanu jako matka která porodila dítě

jako rybář který vytáh plné sítě jako milenec po sladké rozkoši

jako z bitev kráčející zbrojnoši jako země v poslední den vinobraní jako hvězda která hasne za svítání jako člověk náhle ztrativší svůj stín jako Bůh jenž stvořil růži noc a blín jako Bůh jenž touží stvořit nová slova jako Bůh jenž musí tvořit vždycky znova hněta z svého dechu nové kalichy snášeje se s vodou oblak na líchy bylo v tom však něco krásného co drtí odvaha a radost z života i smrti Večer na začátku října tentýž rok sklíčen odměřoval jste svůj vážný krok po laboratoři v slavném Menloparku uprostřed své korespondence a dárků toče prsty mlýnek v snění ze zvyku uhnětl jste maně z vláken uhlíku ptáka našich nocí s kterým dlouho bdíme metlu příšer stínů jíž je zaháníme žhavé poletuchy snivých promenád anděla nad štíty nároží a vrat

růže restaurantů kaváren a barů vodotrysky noci ve tmách na bulváru růžence nad mosty velkoměstských řek aureolu pouličních nevěstek

věnce nad komíny velkých parolodí slzy které kanou z výšin nad poschodí nad katafalk města které tlumí je nad budovy chrámů staré mumie

nad kavárny v nichž jsou plytké duše v dýmu nad zrcátka vín nad jejich věčnou zimu nad katafalk města mdlobných výparů nad mou duši rozladěnou kytaru

na níž jako žebrák světel snů a lásky vyhrávám a pláči proměňuje masky s vášní truvéra já princ a bludný král města orgií jež sluje Balmorál

jehož slavnou branou vcházím vždycky ve snu černým kordónem svých poddaných a vězňů knížat vražd a hysterických karmaňol

drožek šílenství a opentlených kol křečovitých vášní při nichž znějí zvony chimér vzlétajících z ložnic nad balkóny piják krutých hazardních a krásných žen piják rozkoše a zkrvavělých pěn piják všeho krutého co štve a drtí piják hrůz a smutku z života i smrti IV

Naše životy se nikdy nevrací

umíráme v troskách iluminací

jako jepice a jako blesky hromů už se vznáší světla mezi listím stromů už se chvěje v sněhu elektrický drát už se blíží doba světlých promenád už se budou hledat duše pod rentgenem jako ichtyosauři pod neogenem

už se blíží k ránu zlatá rafije už jsme svědky kinematografie

už nám budou zaháněti vypínače

strašidelné stíny hazardního hráče už se nesou výkřiky a tleskání

už se Edison svým hostům uklání Už je zase duše smutná po slavnosti už jste v pracovně a už tu není hostí kolik vynálezců udělalo krach

hvězdy nevyšinuly se z věčných drah pohleďte jak tisíc lidí klidně žije ne to není práce ani energie

je to dobrodružství jako na moři uzamykati se v laboratoři

pohleďte jak tisíc lidí klidně žije ne to není práce to je poezie

Je to úmysl a trochu náhoda

stát se presidentem svého národa stát se básníkem jenž předhonil vás všecky stát se skřivánkem jenž ukrad jádro z pecky býti vždycky šťastným hráčem rulety být objevitelem sedmé planety

Tisíc jablek spadlo na nos zeměkoule a jen Newton doved těžit ze své boule tisíc lidí mělo epilepsii

a jen svatý Pavel uzřel hostii

tisíc hluchých lidí bloudí beze jména a jen v jednom z nich jsme našli Beethovena

tisíc šílenců již táhlo zámořím a jen Nero doved zapáliti Řím

tisíc vynálezů jde k nám za sezónu jenom jeden z nich však byl ten Edisonův Už zas nespát už zas nemít záruky už zas pálit vše co přijde do ruky zuhelňovat jutu opičí srst hole suché listí palem struny na viole už zas bloudit ve své staré nevíře nad bambusem japonského vějíře

běda pane běda to je vějíř lásky jejž jste dostal jednou od neznámé masky když jste se s ní setkal v mládí na plese kdo to byl ach pane rozpomeňte se loučíte se s její vůní na vějíři už zas pálit vše ach běda už se škvíří snad to byla jedna z vašich sudiček už zas natáhnout si na noc budíček už zas k retorkám už zas být Kolumbusem už zas pořádati honbu za bambusem procestovat celou zemi do šíře

za magickým dřevem tvého vějíře jako muž jenž hledal čtyři zlaté vlasy jako potápěč za perlou v stínu řasy jako Kristus v tmách na Via Appia jako hledač štěstí v mlhách opia jako bludný žid na cestách za domovem jako matka která bloudí za hřbitovem čekajíc na dětský hlásek záhrobí jako malomocný ze své choroby

jako poustevník jenž hledá boha v žízni jako bohové svou smrt když věkem žízní jako slepý básník vlastní pravou tvář jako poutník pohled na polární zář jako blázen na den posledního soudu jako dítě na skřivánka hnětouc hroudu Rozejeli se vám do Brazílie

do Japonska krásných magnólií

do Havany umřít na malárii

jako umírají misionáři

měl jste jistě pane úsměv na tváři pod bambusovníkem smrti na koníku už se za vás hlásí dvanáct náhradníků už si připravují svoje tlumoky

Mac Gowan tam strávil skoro dva roky dal se směrem k velké řece Amazonce jejímž tokům není začátku a konce bil se často s dobrodružstvím o život

na peřeji jejích smrtonosných vod bil se na nůž s chamtivými zlatokopy přišed do New Yorku zmizel beze stopy Jak vás milovat vy cesty bez cíle vás vy noci tropů sluncem opilé vás vy světla světel vás vy noci hoře vás vy světla utonulá na dně moře vás kdož umírali jste tak vesele budou z vás teď bambusoví andělé já vás vzpomínám však kdo to ještě pláče už zas vyráběti nové vypínače

už zas hroužiti se na dno křivulí už zas roztáčeti novou vrtuli

hleďte stárneme a čas tak rychle míjí už zas hledat prvky k nové alchymii hleďte stárnem je vám osmdesát let hleďte prapory jak o sokolský slet vaše ruce bledé jako křída

ne ach ne to není ještě panychida Ještě vidět stále před sebou svůj stín ještě rozebírati složky žíravin ještě se zas kůže rukou znovu drobí ještě najít přístroj k cestám do záhrobí ještě zpívati a nemít nikdy klid ještě magnetku na lidský perisprit ještě zapomenout na všecko co drtí na smutek a úzkost z života i smrti V

Naše životy jsou těšivé jak smích jednou v noci sedě nad kupou svých knih uviděl jsem náhle v pachu novin tona sníh a velkou podobiznu Edisona bylo po půlnoci v pozdním únoru zastihl jsem sama s sebou v hovoru jako bych se býval opil silným vínem hovořil jsem se svým nepřítomným stínem Jako refrén zněl tu stále jeden tón šel jsem po špičkách až k dveřím na balkón přede mnou se chvělo moře světel v dáli pod ním lidé ve svých lůžkách dávno spali avšak noc se chvěla jako prérie pod údery hvězdné artilérie

naslouchal jsem mlčky odbíjení z věží

pozoruje stíny v dálce na nábřeží stíny sebevrahů pro něž není lék stíny starých pouličních nevěstek stíny aut jež porážely stíny pěší stíny chudáků jež bloudí bez přístřeší stíny hrbatých na rohu ulice

stíny plné rudých vředů příjice stíny zabitých jež budou bloudit navždy kolem stínů svědomí a stínů vraždy zakuklené stíny v šatech vojáků stíny láskou přemožených pijáků stíny světců kteří básníky se stali stíny těch kdož vždycky marně milovali lkavé stíny meteorů padlých žen křehké stíny cizoložných princezen bylo tu však něco krásného co drtí zapomnění na stesk života i smrti Buďte krásná buďte smutná dobrou noc zářivější meteorů jejichž moc

poznali jsme kdysi v parných nocích světel reflektory stínů zbavené jak metel jež nás šlehaly až k horké závrati na shledanou signály jež nad tratí lákáte mne do dálek jak dusné růže na shledanou hvězdy polibky mé duše otevírající mi lázně v zahradách temné balzámy a hřebíčkový pach jízdy na světelných křídlech avionů na shledanou kruté slasti Edisonů zdroje studnic naft vy slavné rakety šlechticové země bez etikety

na shledanou hvězdy padající z věží na shledanou stíny v dálce na nábřeží stíny času na nějž není lék

sladké stíny stíny snů a vzpomínek stíny modra nebe v očích krásné ženy stíny stínů hvězd v zrcadle vodní pěny stíny citů jež jsou dosud beze jména stíny prchavé jak noční ozvěna

stíny bledé opalizující pleti

stíny dechu dosud nezrozených dětí stíny matek modlících se za syny

stíny přeludů po městech ciziny stíny rozkoší jež ruší spánek vdově stíny přeludů a touhy po domově Buďte krásná buďte krutá dobrý den krasší meteorů slz a přísah žen lásko s níž jsme stáli na vrcholku hory sbírajíce hnízda hvězd a meteory na shledanou krasší snů a bludiček už zas natáhnout si na noc budíček pohleď příteli co lidí klidně žije ne to není práce to je poezie

Už zas trhat ve snách bledé lilie už zas jíti do kavárny Slavie

už zas srkat každodenní černou kávu už zas míti stesk a nachýlenou hlavu už zas nespát už zas nemít záruky už zas pálit vše co přijde do ruky už zas slyšet tóny tlumeného pláče už zas mít svůj stín hazardního hráče Naše životy jsou jako noc a den na shledanou hvězdy ptáci ústa žen na shledanou smrti pod kvetoucím hlohem na shledanou sbohem na shledanou sbohem na shledanou dobrou noc a dobrý den dobrou noc

sladký sen