Blues pro bláznivou

holku

Václav Hrabě

B L U E S

PRO BLÁZNIVOU HOLKU

Václav

Hrabì

PROLOG

Pánové

vìèné skeptiètí a pøezíraví kteøí své smutky váete do kytek a znáte u ivot nazpamìt

jako vere svých kultivovaných pøátel upozoròuji vás

tohleto není pøípitek

na vae zdraví

Pasáci poezie

Kotéøi metafor

To není pro vás

to co tu dávám do placu

To pro skuteèné lidi které jsem poznal budu teï chvíli dìlat

paòácu

Toto jsou vere pro zedníka Petra který mne nauèil dìlat s lopatou a dìlit se o chleba a cigarety Pro dìdu - socana

ani v smrti nebyl bohabojný Na památku mé tety

která sedm let od rána do rána èekala

a se ten její vrátí z vojny Pro mue z Ukrajiny který prohlásil e války u nemusejí být

Pro jednu bláznivou holku kvùli které jsem se nauèil hrát dez toulat se po nocích nebýt spokojený nemít klid Pro betonáøe Albertýna Vidím ho jako dnes 2

øíká: Nikdy nespi s holkou kterou nemá rád

Pro Mistra z Rybárny - poznal Paøí

Josephinu Bakerovou

a hlad

Pro Miles Davise pro ten veèer kdy jsem poprvé uslyel trubku plnou vzlykù

Pro prodavaèe èervených a lutých limonád v kiosku na Pertýnì

Pro krásnou enu která strávila své mládí v Ravensbrùcku pro její pøedèasné vrásky

Pro jednoho malíøe jeho aky a krasojezdkynì v èerném flóru Pro dìlníky kteøí dládili ulici mé lásky Pro slepého kamelota Veèerní Prahy z pasáe Svìtozoru Pro holky tanèící charleston ve sklepì na Národní tøídì Pro párkaøe Karla pro jeho ruku hnijící nìkde u Madridu Pro Modiglianiho a Parkera - oba umøeli v bídì Pro vousatého Fidela který øekl: Demokracie - to je rozdat zbranì lidu

Pro rudoarmìjce zabitého u nás 10. kvìtna tisíc devìt set ètyøicet pìt a pro tu dívku s plavým copem které se nevrátí z takové dálky Pro vechny kdo ve svých rukou nesou tento krásný ztøetìný

a jediný

svìt

a pomáhají mu vpøed pøes klatby papeù a sliny velkozlodìjù

pøes vechny strejèkovské demokracie mory

a války

3

PODZIM

Tuberkulózní slunce

Lány øípy

Nízko nad zemí dýchají

oblaka jak velké edivé lípy A z jejich vìtví odlétají ptáci komedianti

opoutìjící poslední letní taci Na prahu lesa líe si rány

utvaný zpocený øíjen

v rozmoklých polích

podzimem ukøiovaný

Tøaslavý topol

Holý jak vìta

Zavøete okna!

Je konec léta

4

VARIACE NA RENESANÈNÍ TÉMA Láska je jako veèernice

plující èernou oblohou

Zavøete dveøe na petlice!

Zhasnìte v domì vechny svíce a opevnìte svoje tìla

vy

kterým srdce zkamenìla

Láskaje jako krásná loï

která ztratila kapitána

námoøníkùm se tøesou ruce

a bojí se co bude zrána

Láskaje bolest z probuzení

a horké ruce hvìzd

které ti sypou oknem do vìzení kvìtiny ze svatebních cest

Láska je jako veèernice

plující èernou oblohou

Ná ivot hoøí jako svíce

a mrtví milovat nemohou

5

OSPALÉ NÌNOSTI Neony

zvoní klekání

v tvých oèích vycházejí

hvìzdy a kvìtiny

padají na zem

mezi stíny

na bøeh jezera kde roste rákosí a kmín kde døevaøi po skonèení práce pijí koøalku z jeøabin

A mnì se chce tak spát

Spát

ve stínu tvých vlasù

Spát na nic nemyslet

pøi zvuku tvého hlasu se probouzet jak kuchaø

v pohádkách kde spí se stovky let a znovu usínat

s hrstí tvých vlasù na èele a trochu árlit

na slunce

které ti po tìle kreslí

malé nepochopitelné obrázky 6

KRÁTKÁ BÁSEÒ O PRAZE

Hoøící obruèí slunce proskakují cvièení psi mých mylenek

Na Karlovì mostì se nudí barokní legionáøi a voda pod jezem

zpocená s pìnou v ústech utíká pryè a vrací se

zpátky

jako zelené obilí kdy je vítr Voda se vrací

vrací se hoøe lásky hozené do svìta jak bumerang Ale mùj sen z noci na dneek u se mi nevrátí a nikdy u neuslyím hrát Internacionálu tak jako na pohøbu

básníka který ji v kadé øádce transponoval do neobvyklých tónin

Bude se opakovat

léto a zima

køik holubù

a smutek milencù

vrátí se jako ozvìna jak zvony z Øíma i nae ivoty Ten mùj sen u se nevrátí

Internacionála na hrobì básníka Vrátí se

ivot voda pod jezem

7

ROMANCE

Zelená záøivkami

vybledlá noèní obloha

Kymácí se jako opilý kazatel A hvìzdy

i na tu dálku jsou cítit

okurkovým lákem

Krasavec bílý mìsíc

si strèil dva prsty do krku Takový feák A zvrací!

Úsmìvy rady do ivota vyèichlé pivo

smutek piritus a saze z øas A skonèí dotáhnu ho do postele Vdy celé noci nespí

A potom pøijde

mùj zlatý høeb programu

ongluji s láhvemi

V kadé z nich trochu vody písku a slepeného peøí a v jedné jetì srdcová dáma napùl rozmoèená

Musím to dìlat rychle

aby se to aspoò trochu podobalo ohòostroji

závrati z milování

bílému úsmìvu klaunù

8

nìným piruetám kormoránù a divokých hus blýskavému a vratkému kruhu

ivota

Musím to dìlat tak rychle

aby to nelo napodobit

Aby sluný oholený pán z první øady nemohl vstát poklepat mi otcovsky na rameno a øíci: Pøíteli omlouváme vai ztøetìnost ale víme e to vechno je jen namáhavá prácedovedných rukou Tak pøíteli naè potom ty iluze naè ty iluze?

Musím to dìlat tak rychle aby nikdo nepoznal jak se mi tøesou ruce

a s opatrností tak velkou

jako je velký mùj strach

e by se tyto jinak obyèejné láhve letící vzduchem v touze napodobit lásku ohòostroje lidi a ptáky mohly rozbít

Jen tak

Vinou roztøesených rukou

a zemské gravitace

Konèím bez potlesku

ráno mne uvidíte

jak krmím racky nad øekou svým povídáním a plivaje na oblohu dìlám obláèky nebo boský mìsíc

má kocovinu

a je potøeba aby to nìkdo udìlal ne pojedou lidé do práce

9

INFEKCE

Spadl jsem ze skály porostlé arnikou a teï leím

rozedøenou kùi mám plnou písku suchého listí a tebe

Nejhorí pøípad tetanu v dìjinách lékaøství Vechny kapacity nade mnou pokývaly hlavami a odely Je to prý skorém zbyteèné

Vrchní sestra pøináí

pomeranèe cigarety a tøináct reprodukcí Botticelliho Posilnìte se veèer vás budou operovat Vezmou vám srdce Máte pøíli velké srdce na to abyste s ním mohl ít Loupu pomeranè a vzpomínám

na Prahu Èvachtá vy sníh Rackové Na 7. listopadu bylo slavnostní osvìtlení pamatuje?

Moje bílá nemocnièní postel se houpe jako tramvaj do které se opøel vítr

Je to smutné nebo moná smìné ale asi jim umøu pod noem

protoe jenom ty

má krev

stejné skupiny jako já

Musím jim øíct kde tì najdou Nelekej se A pro tebe pøijedou budu leet mezi lesklými vyvaøenými nástroji 10

a nebudu vìdìt

e jsi pøila

Vím

e mì nemá ráda

ale já tì mám

v krvi rozputìnou

s bacily tetanu s vùní kouøe a arniky a lágry tak starými

zeje u vùbec nikdo nepamatuje 11

BLUES NA PAMÁTKU

VLADIMÍRA MAJAKOVSKÉHO

Veèer Dole pode mnou

záøila Praha

Bylo mi úzko

z tolika svìtel Tak jsem se díval na oblohu jestli nebude padat aspoò jediná hvìzda

poetilá zbyteèná plavá a nahá Kdy v tom jsem ze tmy uslyel hrát blues

na památku velkého sebevraha Zaèal to klavír

Hluboko v basech

blouznilo v horeèce zelené moøe a pak jsem zaslech

trubku

jak chraptí horce a choøe

Krásná

absolutnì nerozumná a nerentabilní hudba Hudba bez nadìje

na honoráø

Slyíte Hudba

Jako teplý vítr

nad tìlem vojáka padlého ve zbyteèné válce Jako rosa co mu padá na hlavu zatímco svìtélkují v dálce

12

velrybí oèi pøístavù

Slyíte Zpocené prsty

zaèínají

chorus o zakouøených sálech o bílých praných cestách o létech heroinu a smutku

o létech hladu vyhazovù nadìje o dívce z Alabamy o dìtech z Little Rocku Trubka hraje Vysokým tónem jiskøí závìje

vteøin dnù a rokù

Ted pauza ne zaène basa

Jen malá chvíle tak akorát

Na jeden tulipán

naklánìjící se ke mnì

Je slyet

nadechnutí trumpetisty a swingující rytmus otáèející se zemì

To dìlá ta trubka

a krev

a pot

Zlaté trumpety v nebi nad Jerichem To je blues

Pierot

Do prachu cesty pøitisk se rozstøíleným bøichem Kdoví v kterém to bylo roce To je blues

13

Snad se to dozví v pøítí sloce Nìkolik Múz

na Støeleckém ostrovì

nabízí talent reisérùm Gruzínský koòak

Chinin a idioti - odporné sérum proti ití

Holky moje krásný!

s hnìdejma oèima Namalovaný Rusovlasý Takhle to za krk chytí

a zmáèkne

a strhne hlavu dozadu...

Co já vám mohu vyèítat?

Já se taky málokdy

prosím o radu

A stejnì byste mne neslyely nebo zatímco baleáci unylí a útlobocí mrkají na mne a zvou mì k stolu z magnetofonu letí

Líbej... Darling Dnení noci

v dvanácti taktech

rokenrolu

To není ivot To není

dez

ivot to jsou pekaøská auta v ranní mlze a ruce odøené a unavené

14

bez nárokù na slávu bez nafoukaných øeèí A dez

je doktor který léèí

smutek a strach a jiné øezné rány horkým elezem lihem a solí To je ta trubka

která ve tmì zajíkavì vypráví: Bylo to v den kdy v Arles sváeli z polí Vincent van Gogh poøezaný sluncem z kavárny vybìh

celý krvavý

a zastavil se na malou chvíli Poèítal

kolik mu zbývá pøátel a kolik let Významné úsmìvy Vidíte? Je potrhlej ílí

Ta chvíle staèila

Zhoupnul se svìt

Je to vdycky taková malá chvíle Tak akorát

na jeden tulipán

Takové sólo ve vytøískané hospodì o ètvrté k ránu Sólo pro ivot

obehraný ze vech stran

Takové sólo

za poslední esták

Jen malá chvíle - najeden tulipán Smutný gladiátor el po Nìvském a naposled ho urazil mìák Vichni pøátelé mìli v tu chvíli nìco na práci Bylo to v dubnu Po nábøeí se toèil vítr jako tìstí 15

S nelidskou upøímností koktaly svoji soustrast ubreèené dlaební kostky Ten den el naposled po bulváru v deti Vladimír Majakovskij

16

TY

To není alej katanù které kvetou to není zástup andìlù s myrtou to je noc

Modrá a bílá

Na Vltavì zamrzly lodì a svatební kytice Má oèi jako tabák

A stromy na podolském høbitovì jsou cypøie a støíbrné tiky Jednou jsi øekla: Já si tì najdu

Je noc

Modrá a bílá

Kouø u stropu se chvìje jako tvoje ruce V bytì nad námi nìkdo poslouchá Händla slyí

Vodní hudba

napudrované rùe

v téhle zimì

to je ale nerozum e?

Má oèi jako tabák

Bojím se abych to vechno nezkazil nìjakým pøekrásným gestem

A pùjde zítra ode mne

potká paní domácí jak se vrací s masem na nedìli

bude se divit e jsi tak mladá a u se toulá po nocích

Pak si øekne e jsou tím stejnì vinni 17

komunisti

Podolí není Montmartre upozorní mne jemnì inenýr z prvního patra

Dáma v tramvaji se uklíbne protoe bude hroznì moc vonìt kouøem Bude ráno

Støízlivé

edé a moudré jako vlasy mého otce Málokdo si vimne

e má oèi

jako tabák

18

UKOLÉBAVKA Je bøezen Èerné nebe nad mìstem voní detìm

Jetì jednou to vechno spoèítám Aspoò jednou jetì

Procenta ztrát procenta smutku procenta tìstí

to co jsem dostal

to co jsem vyhrál

to co jsem propil

to co jsem ztratil po cestì to co jsem získal poctivì i nepoctivì Plnoletost i patnou povést papírovou zlatku

po strýèkovi ve vestì

Strýèek byl legionáø válèil na Piavì a byl tak poctivý

e kdy se vrátil nemìl práci Zato mìl hodnou enu na rukou tetování a smysl pro legraci

A k stáøí

rakovinu

Po celý ivot nenávidìl válku a vechnu její pínu On byl z tìch lidí kteøí poletí do vesmíru A já

nezdárný synovec

zrozený za války vychovaný v míru 19

pod oèima kruhy jak smuteèní pásky nemohu spát

v této èerné promoklé noci

Poèítám na prstech

metály ivota a rámy z naí lásky A ty spí

a moná se ti zdá nìco tak krásného

e na to do smrti nebudu mít Dobrou noc

Jsi krásná i kdy spí

Dobrou noc

Je slyet jak pøichází den

Pomalu jako by se vracel z flámu Bloudí

ulicemi hospod a chrámù

Teï zívá

Zastavil se na rohu

Spi

Já nemohu

20

ZAVØI OÈI

Zavøi oèi

Dole na ulici kropicí auto napodobuje dé

Beránci sbíhají do údolí a usínají ve tvém stínu zatímco ruèièky hodin se zastavují protoe tato chvíle se u nebude opakovat Ticho veèera

provokuje

labutì

aby se jetì pøed smrtí pokusily zazpívat nìco o tvé kráse

Zavøi oèi

V berlínské hospodì se rouhá jednonohý Kristus

a jeho krev

padá na hlavy farizejù

Hannibalovi sloni leí na bøezích Konga s podøezanými

ilami

a vypasení básníci pøedvídají konec lidské komedie

Zavøi oèi! Zavøi oèi...

Za chvíli umlknou

zvony trombóny tramvaje

a já

budu poslouchat jak se z oblohy ozvìnou vracejí údery tvého srdce

21

v rytmu ptaèích køídel v rytmu v kterém se zemì kolébá vesmírem v rytmu který se nikdy nikomu nepodaøí upálit nebo ukøiovat

Zavøi oèi

a bude to jako kdy mìsíc zapadá v aleji mostù Zavøi oèi

a bude to vechno jako na poèátku svìta 22

BÁSEÒ SKORO NA ROZLOUÈENOU

Slunce

pøekrásný manekýn

se prkennì uklání

k západu

Zavírají se

kvìtiny a obchody

Praha unavená

chválou básníkù a svojí

krásou

ediví

soumrakem

Je to tak podivné

Co vechno se ti podobá

Je to tak podivné

Ta mylenka e tì mùu ztratit Protoe vechno na svìtì se neustále mìní Mùu tì ztratit

a zase budou rána

plná cigaret

a bude to svádìt

ke krásnému a pompéznímu smutku Mùu tì ztratit

a zase budou noci

mìsíc vlající na obloze bude podobný stínu tvých rozputìných vlasù

nebudu moct spát a budu nenávidìt klasiky

23

Mùu tì ztratit a pak snad bude nejvhodnìjí svést to na dialektiku Ano

to vechno se mùe stát

Ale nikdy u neztratím

vechny ty lehkomyslné nevychované a pravdivé dìti naí lásky

vechno to co nelze vyhandlovat v Tuzexu

nabiflovat pøes noc

získat protekcí

úsmìvem

touhu a odvahu

neèekat a se ivot pøevalí kolem jako baráènický prùvod

nedat se zlákat

tìstím

které padne na míru a sluí nebýt tu zbyteènì

nejíst tu zadarmo chleba

Uvidìt ráno u Vltavy divoké konì Vyjmenovat své lásky

a bude-li to tøeba

nechat se zabít

pro nì

24